РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретар судового засідання Сисан С.І.

Справа № 458/548/21

Провадження №2/458/24/2022

Сторони в справі:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Турківська міська рада Самбірського району

Львівської області

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

представники третьої особи Стефаник І.В., Шубіна І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

встановив:

06.07.2021 позивач ОСОБА_1 подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, в якій просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою орієнтовною площею 0,01 га., що входить до земель громадської та житлової забудови загального користування за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів, а саме: основи бетонної огорожі та каналізаційних труб, виведених у безіменний потічок.

Обґрунтування позовних вимог.

ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . Відповідач самовільно захопив земельну ділянку загального користування площею 0,01 га по АДРЕСА_2 шляхом влаштування основи бетонної огорожі (12 залізних стовпчиків з металевим профілем) та вивів три каналізаційні труби в безіменний потічок, а також шляхом скидання будівельних матеріалів (каміння, щебінь) та огородження захопив земельну ділянку орієнтовною площею 0,03 га прибережної захисної смуги по АДРЕСА_2 , що межує з домогосподарством ОСОБА_1 . Вищевказаний факт встановлено актами комісії Шум`яцької сільської ради, актом ДСУ з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області та актом комісії Турківської міської ради. Самовільне зайняття земельної ділянки відповідачем спричиняє постійні перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача, зокрема, що стосується під`їзду до будинку, а домовитися з ним про добровільне усунення порушень не вдалось, а тому позивач змушений звернутись до суду.

Ухвалою суду від 16.08.2021 відкрито провадження у справі.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу розподілено судді Кшик О.І.

Ухвалою суду від 01.10.2021 цивільну справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 09.11.2021 витребувано від Турківської міської ради Самбірського району Львівської області та від Відділу №3 у Самбірському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області письмові докази.

01.12.2021 представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 09.12.2021 прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1

06.01.2022 представник Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, на виконання ухвали суду від 09.11.2021 надав копію Генерального плану населеного пункту села Шум`яч.

21.02.2022 відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення щодо позову, просить відмовити у задоволенні позову.

01.03.2022 представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву про долучення письмових доказів.

Ухвалою суду від 14.04.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позов підтримали з мотивів викладених в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що відповідач ОСОБА_2 , який є його сусідом, навколо свого будинку все погородив, в тому числі і спільний проїзд між їхніми будинками. Це створює для нього перешкоди в користуванні його земельною ділянкою. Це триває не один рік, і створює перешкоди й для інших сусідів. Просив позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 пояснила, що відповідач загородив проїзд до земельної ділянки позивача, шляхом встановлення бетонних стовпчиків, завезення будматеріалів, які скинув на земельну ділянку загального користування. Факт самовільного захоплення землі загального користування встановлено актами сільської ради. Інших доказів, які б підтверджували, що такими діями відповідача створено перешкоди позивачу в користуванні його земельною ділянкою, зокрема, що стосується під`їзду до його будинку, позивач не надав. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали з мотивів викладених у письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що він дійсно поставив 12 залізних стовпчиків, однак це зробив через те, що позивач незаконно також на землі загального користування побудував гараж. Вказав, що позивач має окремий заїзд до свого будинку, яким і користується.

Представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що позивач не представив документів про те, що він є власником земельної ділянки, чи землекористувачем, а лише покликається на довідку міської ради від 2002 року про те, що користується такою. Однак, належним підтверджуючим документом повинно бути відповідне рішення органу місцевого самоврядування. При цьому, згідно з документами, які надав позивач, землекористувачем є мати позивача, а тому вважає, що позивач не може звертатися до суду з цим позовом. Окрім цього зазначив, що позивач не надав суду доказів того, що відповідач поставив бетонні стовпці саме на дорозі загального користування, оскільки відсутня будь-яка земельна документація як на земельні ділянки сторін, так і на дорогу, генеральний план села за 1969 рік, з якого неможливо встановити ні розмірів дороги, ні місця її точного знаходження, лише відомо, що колись це була стара дорога. Вважає, що лише Турківська міська рада, як власник землі загального користування вправі звернутись до суду з відповідним позовом з приводу самовільного захоплення землі. Просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи Турківської міської ради Самбірського району Львівської області - Шубіна І.О. позов підтримала. Пояснила, що спірна земельна ділянка є загального користування і перебуває у комунальній власності, однак документи, якими визначені межі цієї земельної ділянки, як і будь-яка земельна документація на земельні ділянки сторін в справі, відсутні. Сторони є сусідами і конфлікт між ними триває давно. Позивач користується земельною ділянкою, на якій розміщений його житловий будинок, однак земельна ділянка не приватизована, оскільки це прибережно-захисна смуга, на яку можна лише оформити оренду. До суду з позовом про самовільне захоплення землі загального користування ні сільська ні тепер міська рада, як власник землі, не звертались. Вважає, що відповідач без належних дозволів встановив бетонні стовпці, захопив землю, а тому просила позов задовольнити.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що сторони по справі є його сусіди і їх земельні ділянки є суміжні. Відповідач поставив бетонні стовпці, чим створив перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування. Це був старий заїзд, але вже давно ним ніхто не користується, оскільки всі мають окремі заїзди до своїх будинків і позивач також.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що сторони в справі є його сусідами. Відколи існує с. Шум`яч, то на спірній земельній ділянці була дорога, якою користувались мешканці чотирьох будинків. Зараз цієї дороги немає, оскільки її забрав ОСОБА_2 , який поставив металевий пліт, інші мешканці, як і позивач, мають окремі заїзди.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ще в 2018 році, коли вона працювала секретарем сільської ради, до неї неодноразово зверталися сторони в справі з приводу старої дороги загального користування. На місце виходив сільський голова і землевпорядник, а вона виходила тоді, коли приїжджали з міської ради, обмірювали земельну ділянку. Пояснила, що дійсно спірна земельна ділянка - це був спільний заїзд, який є в загальному користуванні та є у власності сільської ради. Відповідач ОСОБА_2 загородив дорогу металевими стовпцями. Заїзд вів до присадибних ділянок інших людей, однак вже давно всі мають свої окремі заїзди. Позивач ОСОБА_1 також має свій заїзд і в нього є доступ до власного житлового будинку і земельної ділянки, на якій він розташований. Сільська рада, як власник спірної земельної ділянки, до суду з позовом не зверталась.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частки належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№ витягу 232198891 від 12.11.2020).

Як видно з довідки виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 28.01.2022 № 126-02.17, згідно погосподарської книги АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 користується земельною ділянкою орієнтованою площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

З відповіді на адвокатський запит ТзОВ "Карпати Гео-Інвест" № 07/24-01-22 від 24.01.2022, на замовлення ОСОБА_1 в 2014 році з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, було проведено топографо-геодезичне знімання території по АДРЕСА_1 . В результаті проведених топографо-геодезичних робіт інженером -геодезистом було виявлено, що земельна ділянка, яка на той час перебувала у користуванні ОСОБА_9 з належним їй житловим будинком та господарськими будівлями знаходяться у прибережній захисній смузі струмка. Технічна документація із землеустрою на дану земельну ділянку не виготовлялася.

Відповідно до плану земельної ділянки, складеного ТзОВ "Карпати Гео-Інвест" 2014 р., кадастровий номер :01:006 площею 0,0890 га, землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_9 .

Відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№ витягу 110969380 від 18.01.2018).

Рішенням Шум`яцької сільської ради Турківського району Львівської області від 25.06.2019 №184 розглянуто заяву ОСОБА_2 про надання у користування земельної ділянки та вирішено відмовити у наданні земельної ділянки, яка знаходиться під загальним проїздом до земельних ділянок громадян с. Шум`яч.

Як видно з акту комісії Шум`яцької сільської ради від 17.01.2019 та ДСУ з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області від 21.05.2019 за №319-ДК/95/АО/10/01/-19, ОСОБА_2 самовільно зайняв земельну ділянку загального користування (дорога) Турківської міської ради в АДРЕСА_1 . З актом не ознайомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підписи таких відсутні.

Згідно з листом за № 18-13-0.4-861/90-19 від 30.05.2019, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області було розглянуто звернення Шум`яцької сільської ради Турківського району Львівської області № 75 від 03.05.2019 щодо самовільного захоплення земельної ділянки в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Встановлено, що земельна ділянка комунальної власності, яка розташована в с. Шум`яч Шум`яцької сільської ради Турківського району Львівської та відноситься до земель не наданих у власність та користування Шум`яцької сільської ради площею 0,01 га, самовільно зайнята шляхом встановлення металевих стовпців. Дана самовільно зайнята земельна ділянка примикає до будинковолодіння ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 . Категорія земель даної земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови. Встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки здійснено ОСОБА_2 . Факт самовільного зайняття також підтверджено актом комісії Шум`яцької сільської ради від 17.01.2019. Даними протиправними діями ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 125, 126 ЗК України, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП та винесено припис про усунення порушень чинного земельного законодавства. Розмір завданої шкоди за самовільне зайняття земельної ділянки становить 308,39 грн.

Як видно з Акту від 07.05.2021 складеного комісією Турківської міської ради в складі головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та енергетики Турківської міської ради Сподарика О.В., т.в.о. начальника відділу земельних ресурсів Стефанської Г.М., старости села ОСОБА_8 , такий складено за результатами розгляду №577 від 13.04.2021 поданої ОСОБА_1 щодо суміжного землекористувача ОСОБА_2 , який самовільно захопив земельну ділянку загального користування (дорога) шляхом влаштування основи бетонної огорожі з металевим профілем та вивів каналізаційні труби в безіменний потічок. При огляді земельної ділянки комісією встановлено, що ОСОБА_2 самовільно захопив земельну ділянку загального користування (дорога) площею 0,01 га по АДРЕСА_2 шляхом влаштування основи бетонної огорожі, 12 залізних стовпчиків з металевим профілем та вивів три каналізаційні труби в безіменний потічок, а також шляхом складування будматеріалів (каміння, щебень) та огородження, захопив земельну ділянку площею 0,03 га прибережно-захисної смуги безіменного потічка в АДРЕСА_3 .

Згідно з довідками виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 07.07.2020 № 342 та від 11.08.2021 № 250, земельна ділянка, яку самовільно зайняв ОСОБА_2 межує з домогосподарствами ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) і ОСОБА_9 ( АДРЕСА_3 ).

Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загального користування (дорога, заїзд)

Вирішуючи цей спір, суд, відповідно до встановлених спірних правовідносин, виходить з таких норм закону та мотивів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ЦК України).

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відтак, аналіз наведених вище норм закону дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Водночас, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

У ході судового розгляду суд встановив, що сторони в справі є сусідами, а земельна ділянка, яку, як стверджує позивач ОСОБА_1 , самовільно захопив відповідач ОСОБА_2 , є землею загального користування і перебуває в комунальній власності. При цьому, як зазначили сторони в справі, це була стара дорога як спільний заїзд до будинковолодінь.

Позивач, покликаючись на акти Шум`яцької сільської ради від 17.01.2019 та ДСУ з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області від 21.05.2019 за №319-ДК/95/АО/10/01/-19, акт від 07.05.2021 комісії Турківської міської ради, стверджує, що відповідач ОСОБА_2 самовільно захопив земельну ділянку загального користування (дорога) площею 0,01 га по АДРЕСА_2 шляхом влаштування основи бетонної огорожі, 12 залізних стовпчиків з металевим профілем та вивів три каналізаційні труби в безіменний потічок, а також шляхом складування будматеріалів (каміння, щебень) та огородження, захопив земельну ділянку площею 0,03 га прибережно-захисної смуги безіменного потічка в АДРЕСА_3 . Таке самовільне зайняття земельної ділянки відповідачем спричиняє постійні перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача, зокрема, що стосується під`їзду до будинку.

Водночас, як зазначила у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 , межі земельної ділянки позивача ОСОБА_1 , і як їй відомо і відповідача ОСОБА_2 , встановлено не було. Нового генерального плану села немає.

Відтак, єдиним доказом самовільного захоплення відповідачем заїзду загального користування, як вказує позивач, є акти сільської ради.

Оцінюючи вказані вище акти комісії Шум`яцької сільської ради від 17.01.2019 та ДСУ з питань геодезії, картографії та кадастру у Львівській області від 21.05.2019 за №319-ДК/95/АО/10/01/-19, Акт від 07.05.2021, яким встановлено факт самовільного захоплення ОСОБА_2 земельної ділянки загального користування (дорога) площею 0,01 га по АДРЕСА_3 , суд встановив, що в таких відсутні будь-які відомості щодо порядку, способу проведеного обстеження спірного заїзду, не вказано яку вимірювальну техніку (засоби) було застосовано комісією, які правовстановлюючі документи, земельну документацію, генеральний план тощо було взято до уваги при визначенні меж земельних ділянок, зокрема дороги, її конфігурації, площі, промірів.

При цьому, суд встановив, і що не було спростовано позивачем, що генеральний план с. Шум`яч затверджений ще у 1969 року і за клопотанням сторін, зокрема і представника позивача, суд не досліджував його як доказ.

Представник третьої особи Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Шубіна І.О. в судовому засіданні також зазначила, що документи, якими визначені межі земельних ділянок сторін в справі відсутні, генеральний план на с. Шум`яч за 1969 рік і нового не має. Тому невідомо, де саме проходила дорога, яких вона розмірів, також не може сказати, з якого плану і яких меж виходила комісія, що складала акти про самовільне захоплення спірної земельної ділянки відповідачем.

З наданого суду акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки с. Шум`яч без дати та абрису встановлених меж земельної ділянки не видається можливим встановити місця розташування земельних ділянок сторін, їх межі, хто є суміжними землекористувачами, де розміщена дорога та спірний заїзд тощо, оскільки на абрисі відсутні жодні умовні позначення, які б дали змогу оцінити відомості, які містяться в ньому на предмет доказування.

Суд не бере до розгляду як доказ вказаний вище акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки с. Шум`яч, оскільки в силу положень ст. 77 ЦПК України такий є неналежним доказом, так як не містять інформації щодо предмета доказування.

Отже, встановити місце розташування спільного заїзду (дороги), розташування земельних ділянок сторін, їх меж, місця розташування дороги, її розмірів згідно з планом земель в даній місцевості, з наданих суду доказів у справі, не виявилось можливим. Належних та достатніх доказів цього позивач суду не надав.

Суд не залишає поза увагою в той факт, що відповідач не заперечив, що він дійсно встановив бетонні стовпці, однак, позивач, в свою чергу, не надав суду достатніх доказів того, що такі встановлені саме на дорозі загального користування, з урахуванням того, що відсутня будь-яка земельна документація, як на земельні ділянки сторін в справі, так і на землю загального користування як дорогу, що позбавляє можливості зробити беззаперечний висновок про самовільне захоплення відповідачем земельної ділянки загального користування.

Позивач не скористався правом на призначення відповідної експертизи, зокрема, земельно-технічної, про що йому було роз`яснено судом з дотриманням вимог п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України.

Позивач також не надав суду доказів на підтвердження того, які перешкоди для нього створив відповідач ОСОБА_2 , який вивів три каналізаційні труби в безіменний потічок. Вказана позовна вимога жодним чином не вмотивована та не підтверджена доказами.

У ході судового розгляду справи, суд дійшов також висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів перед судом, що діями відповідача ОСОБА_2 порушено його право на землю, а саме, що діями відповідача йому створено перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, оскільки він не може здійснити заїзд до будинковолодіння.

Так, доводи позивача про відсутність в нього проїзду до його будинку, саме через самовільне захоплення землі відповідачем, не підтверджені жодним доказом.

Натомість, свідки, які були допитані в судовому засіданні ствердили, що позивач, як і інші сусіди, має заїзд до своєї земельної ділянки та будинку. Відповідач створив перешкоди на старому заїзді, яким тривалий час ніхто не користується, всі їздять іншою дорогою.

Такі обставини, в свою чергу, не заперечив і позивач та його представник.

Окрім цього, представник позивача у судовому засіданні вказала, що доказів того, в чому саме полягають порушення прав позивача, з урахуванням того, що позивач має окремий заїзд до будинку, які перешкоди створені виведенням каналізаційних труб в безіменний потічок, складанням будматеріалів, позивач надати не може.

Щодо того, що Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області було розглянуто звернення Шум`яцької сільської ради Турківського району Львівської області № 75 від 03.05.2019 та встановлено, що ОСОБА_2 самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,01 га та своїми протиправними діями порушив вимоги ст. 125, 126 ЗК України за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП, винесено припис про усунення порушень чинного земельного законодавства, то суд зазначає, що встановлення такого правопорушення в діях відповідача не підтверджує беззаперечного факту порушення прав самого позивача у користуванні ним своєю земельною ділянкою, зокрема, під`їздом до неї.

В силу вимог ст. 391 ЦК України позивач повинен довести, що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння та тоді він вправі вимагати від відповідача усунення порушень його права на землю.

Позивач не довів порушення його суб`єктивного матеріального права на користування його земельною ділянкою (заїзду до будинковолодіння) внаслідок встановлення відповідачем огорожі, виведенням каналізаційних труб в безіменний струмок, та, що у зв`язку з цим в нього існують перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, до якої, як встановив суд позивач має заїзд.

Суд також звертає увагу на те, що Турківська міська рада, маючи відомості про самовільне захоплення спірної землі відповідачем, як власник такої землі, яка є в комунальній власності і є землею загального користування, не зверталась до суду з відповідним позовом, не приймала рішень щодо таких дій відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

А згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що позивач не довів жодних обставин на обґрунтування своїх позовних вимог та не надав суду належних та достатніх доказів порушення його права на землю діями відповідача, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення його позову.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 про те, що позивач ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі суд відхиляє як безпідставні, оскільки, в ході розгляду справи суд встановив, що позивач є власником 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та користується земельною ділянкою для обслуговування даного житлового будинку, до якої веде спірна земельна ділянка - заїзд. Технічну документацію із землеустрою на цю земельну ділянку позивач ОСОБА_1 виготовити не може, оскільки така знаходяться у прибережній захисній смузі струмка.

Суд також не бере до уваги письмовий доказ, наданий відповідачем, а саме, акт Шум`яцької сільської ради від 04.06.2019, згідно з яким ОСОБА_1 збудував гараж без дозвільних документів та детального плану території, оскільки такий не містить інформації щодо предмета доказування, а тому є неналежним доказом в цій справі.

Відтак, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши дійсні обставини справи, оцінивши докази як кожен окремо так і в цілому, суд дійшов висновку, що за конкретних встановлених в ході судового розгляду справи обставин, позивач не довів порушення його права на землю діями відповідача, не надав цьому належних та достатніх доказів, а тому в позові необхідно відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог.

Щодо судових витрат.

У цій справі судові витрати складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позову до суду в розмірі 908 грн, та витрат на правову допомогу в розмірі по 6000 грн, як з боку позивача так і з боку відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України)

Відтак, оскільки, в задовленні позову суд відмовив повністю, тому судові витрати самого позивача у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. покладаються на нього.

Щодо витрат відповідача на професійну правову допомогу в розмірі 6000 грн, то вирішуючи їх, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Як видно з матеріалів справи адвокат Федитник І.Д. як представник відповідача, діяв на підставі Ордеру серії ВС №1129875 від 01.03.2022 та Договору№3/22 про надання правової допомоги від 01.03.2022.

На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн представник відповідача ОСОБА_4 подав такі докази: Договір №3/22 про надання правової допомоги від 01.03.2022; Акт виконаних робіт розрахунок №1 суми гонорару за надану правову допомогу від 13.09.2022, згідно з яким вказано послуги за консультацію, вивчення проблеми, попередній аналіз, обговорення умов Договору, вивчення матеріалів справи в суді, вивчення судової практики, ознайомлення з матеріалами справи в суді, участі в судових засіданнях 01.03.2022, 14.04.2022, 16.05.2022, 14.06.2022, 15.08.2022, 14.09.2022, всього на суму 6000,00 грн.

Щодо підтвердження фактичної оплати таких витрат, то суд зазначає, що відшкодуванню підлягають як ті витрати, які вже були сплачені, так і ті, що мають бути сплачені відповідною стороною згідно з умовами договору.

Позивач та його представник не заперечили проти розміру витрат на правову допомогу, відповідно не клопотали про їх зменшення.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем підтверджено розмір понесених витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн, а тому такі підлягають до стягнення з позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263 - 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 6000,00 грн покласти на позивача.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6000,00 грн (шість тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 ).

Третя особа: Турківська міська рада Самбірського району Львівської області (адреса: м. Турка, площа Ринок, буд. 26, Самбірський район, Львівська область).

Повне рішення суду складено та підписано 19.09.2022.

Суддя О.І. Кшик