Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням, визнання наймачем та зобов`язання внести зміни до договору найму житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням, визнання наймачем та зобов`язання внести зміни до договору найму житлового приміщення. Свої вимоги мотивував тим, що 14 березня 1964 року на підставі рішення виконкому Ленінської районної Ради депутатів Трудящихся видано ордер ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з трьох чоловік: ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 . ОСОБА_2 є прабабусею позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , який за життя був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно акту про проживання у квартирі без реєстрації місця проживання від 07 грудня 2020 року позивач постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2 з 20 липня 1992 року. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на фактичне проживання у спірній квартирі. Крім того, позивач сплачував житлово-комунальні послуги та матеріально утримував батька. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_2 ; визнати ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_2 замість попереднього наймача - ОСОБА_5 та зобов`язати Керуючу компанію з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва, внести зміни до договору найму квартири АДРЕСА_2 , вказавши наймачем квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 .

11 серпня 2021 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням, визнання наймачем та зобов`язання внести зміни до договору найму житлового приміщення залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20 вересня 2021 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Максимишиної Оксани Миколаївни про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

14 березня 1964 року на підставі рішення виконкому Ленінської районної Ради депутатів Трудящихся видано ордер ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з трьох чоловік: ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 (а.с. 11).

Згідно листа Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 01 червня 2021 року квартира за адресою: АДРЕСА_3 , є тією ж квартирою, що і квартира за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 50).

ОСОБА_2 є прабабусею позивача (а.с. 12, 13)

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 (а.с. 13, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 24), який за життя був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15).

Згідно акту про проживання у квартирі без реєстрації місця проживання від 07 грудня 2020 року позивач постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2 з 20 липня 1992 року (а.с. 19).

04 січня 2021 року позивач подав до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заяву про внесення змін до договору найму квартири АДРЕСА_2 (а.с. 47-48).

15 квітня 2021 року листом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» позивачу відмовлено у зміні договору найму квартири АДРЕСА_2 , оскільки позивач не проживав постійно з членом сім`ї наймача та не вів спільного господарства (а.с.49).

Позивач просить визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_2 ; визнати ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_2 замість попереднього наймача - ОСОБА_5 та зобов`язати Керуючу компанію з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва, внести зміни до договору найму квартири АДРЕСА_2 , вказавши наймачем квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 .

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на фактичне проживання у спірній квартирі. Крім того, позивач сплачував житлово-комунальні послуги та матеріально утримував батька.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду договір № 347/20 про надання ритуальних послуг з оформлення свідоцтва про смерть від 19 липня 2020 року (а.с. 20), акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання ритуальних послуг з оформлення свідоцтва про смерть № 347 від 19 липня 2020 року (а.с. 21), договір про надання ритуальних послуг № 242/20 від 19 липня 2020 року (а.с. 22), акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання ритуальних послуг № 242/20 від 19 липня 2020 року (а.с. 23), товарний чек № 242 від 19 липня 2020 року (а.с. 24), довідку Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва від 21 грудня 2006 року про те, що ОСОБА_6 не брала участі у приватизації квартири АДРЕСА_2 та не використала право на безоплатну приватизацію житла (а.с. 26), фіскальні чеки на придбання медичних препаратів, оплату житлово-комунальних послуг (26-46), лист Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 26 січня 2021 року про нездійснення Органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації оформлення документів на приватизацію квартири АДРЕСА_2 (а.с. 51).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним дотримано встановлений порядок при його вселенні в спірну квартиру, наявності письмової згоди наймача на вселення, а також що спірна квартира була єдиним місцем проживання. Твердження позивача щодо проживання у спірній квартирі та ведення спільного господарства з ОСОБА_5 , спростовуються актом від 07 грудня 2020 року про проживання позивача у квартирі без реєстрації місця проживання з 07 грудня 2020 року, оскільки батько позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підтвердження відзиву представник позивача надав суду довідку № 367/21 від 10 вересня 2021 року про те, що Орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не здійснював оформлення документів щодо передачі квартири в приватну, спільну часткову власність за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 74), витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва від 07 вересня 2021 року про відсутність зареєстрованих осіб у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 75), розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року № 61, яким закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Дніпровської в місті Києві державної адміністрації, зокрема, будинок АДРЕСА_5 (а.с. 77-78, 79, 80-81).

Третя особа не скористалася своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Конституції України).

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно ч. 5 ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб. Якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другої цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 своєї постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядку при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї, наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Також пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Разом з тим, згідно роз`яснень, викладених в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року за №9, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Крім того, в силу вимог п.4 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Судом встановлено, що не було дотримано порядок вселення позивача у спірну квартиру, а саме відсутня письмова згода на вселення.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірна квартира була єдиним місцем проживання, не доведений факт ведення спільного господарства, а також встановленого порядку користування спірною квартирою.

З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження, тому суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням, визнання наймачем та зобов`язання внести зміни до договору найму житлового приміщення повністю.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 47, 48, 129 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 65 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.п. 7, 9 постанови Пленум Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року № 9, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням, визнання наймачем та зобов`язання внести зміни до договору найму житлового приміщення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна