КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22/824/7416/2022 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійник В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Самусь Олексія Вікторовича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за комунальні послуги та ремонт квартири,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат за комунальні послуги та ремонт квартири.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02.06.2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 11.06.1014 року. За період шлюбу ними було набуто спільно квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14.01.2016 року по справі № 367/3800/14-ц визнано за нею право власності на вказану квартиру. Вказане рішення суду в цій частині набрало законної сили. Постановою Київського апеляційного суду від 22.07.2019 року у вказаній справі визнано за нею право власності на всю квартиру. Відповідач зареєстрований у спірній квартирі, однак не проживає у ній після розірвання шлюбу з 2014 року та проживає з новою дружиною у м.Буча Київської області. Увесь тягар по сплаті комунальних послуг, ремонту квартири несе виключно вона (позивач), а відповідач, хоч і зареєстрований у квартирі, з 2014 року ніколи не приймав участі в її утриманні.

Як зазначає позивач, в період з 01.08.2016 року по 08.09.2021 року нею було сплачено 23 124,55 грн. комунальних платежів на утримання будинку та прибудинкової території. Крім того, приблизно в кінці 2013 року, під час їх перебування у шлюбі, відповідач без її згоди вирішив здійснити перепланування однієї кімнати в квартирі для того, щоб житлова площа збільшилась, для чого розламав балконну перегородку, що складалась з вікна та балконної двері, викинувши все на смітник, проте ремонт у квартирі так і не зробив та не відновив зруйновану частину квартири, привівши її в аварійний стан. Після розірвання шлюбу відповідач залишив квартиру, в якій вона залишилась проживати разом з їх спільним неповнолітнім сином. В листопаді 2015 року вона вирішила здійснити ремонт у зруйнованій відповідачем кімнаті та поставила балконне вікно та балконні двері вартістю 5150,00 грн. Крім того, у вересні 2016 року, після того, як вийшла з ладу система водовідведення дощових вод на даху будинку над балконом спірної квартири, вона була вимушена за власний рахунок здійснити її ремонт та заміну окремих елементів, вартість робіт становить 7200,00 грн. Відповідач відмовлявся приймати участь у будь-яких витратах на ремонт квартири, хоча як співвласник повинен сплатити Ѕ частину від вищевказаних сум, що становить загалом 17 737,30 грн. та складається з: розміру сплачених комунальних платежів на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 23 124,55 грн., Ѕ частина яких становить 11 562,30 грн.; вартості балконного вікна та балконних дверей у розмірі 5150,00 грн., Ѕ частина яких становить 2575,00 грн.; вартості ремонтних робіт по встановленню водовідведення дощових вод на даху будинку над балконом квартири у розмірі 7200,00 грн., Ѕ частина яких становить 3600,00 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила стягнути з відповідача вказану суму, а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість по сплаті за комунальні платежі на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.10.2018 року по 31.08.2021 року в сумі 8214 грн. 45 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 грн. 52 коп., витрати по сплаті за послуги адвоката в розмірі 3000 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Самусь Олексія Вікторовича подано апеляційну скаргу, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що оскільки відповідач є постійно зареєстрованим у спірній квартирі, то він має нести витрати на утримання житла, зокрема ті, нарахування яких проводяться, виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб. У той же час, витрати про стягнення яких просить позивач нараховуються не на кількість зареєстрованих осіб, а на один квадратний метр загальної площі. Отже, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті за комунальні платежі на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.10.2018 року по 31.08.2021 рік, витрати по сплаті судового збору та витрати по сплаті за послуги адвоката підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2014 року.

Під час шлюбу сторонами було набуто квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 22.07.2019 року у справі № 367/3800/14-ц за позивачем визнано право власності на вищевказану квартиру.

Також, відповідно до довідок Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА від 28.09.2021 року, позивач та відповідач зареєстровані у вказаній квартирі з 09.01.2003 року по теперішній час.

Як вбачається з довідки ОСББ «Лісківська 12» № 6 від 08.09.2021 року, ОСОБА_2 за період з 01.08.2016 року по 08.09.2021 року сплачено внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 23 124,55 грн.

Крім того, відповідно до договору № 192/11-15 від 03.11.2015 року позивачем понесено витрати на встановлення віконних та дверних систем у вказаній квартирі на загальну суму 5150,00 грн.

Згідно договору № 230916-3 від 28.09.2016 року, позивачем понесено витрати на облаштування скатної кровлі над балконом за вказаною адресою на загальну суму 7 200,00 грн.

Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач зобов`язаний як власник, а також як особа, що зареєстрована у квартирі, відшкодувати їй Ѕ частину витрат на сплату комунальних послуг та ремонт житла за період з 2015 року, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється нести такі витрати.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення Ѕ частини сплачених позивачем комунальних платежів на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.10.2018 року по 22.07.2019 року в розмірі 2 247,25 грн. Проти задоволення інших вимог заперечив, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності до вимог за період з 01.08.2016 року по 28.09.2018 року, а також безпідставність вимог за період з 22.07.2019 року по 08.09.2021 року, вказуючи на те, що у спірній квартирі він не проживає.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє відображення у ст. 60 СК України.

Згідно із статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом частини першої статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ч.1 ст. 151 та ст.162 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Частинами 3, 4 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон).

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги а цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. А у ч. 3 цієї ж статті вказано, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Таким чином, відповідно до наведених норм матеріального права, підставою для задоволення вимоги стягнення коштів на утримання спільного майна, є виконання як співвласником, так і особою, яка зареєстрована у житлі споживача, солідарного обов`язку щодо сплати необхідних витрат на утримання майна.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а відповідно до п. 6 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотню вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Така ж позиція викладена у постановах Верховного Суду України, а саме, в постанові Верховного Суду по справі № 712/10644/16-ц від 06.05.2019 року де зазначено: «Відповідно до пунктів 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги. Установивши, що відповідач, як співвласник спірної квартири, свого обов`язку щодо участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна не виконував, не здійснював оплату комунальних послуг відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог».

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 2 ст. 317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Отже, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна (Постанова Верховного Суду від 19 серпня 2020 року по справі № 703/2200/15-ц.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є колишнім подружжям і спірна квартира була набута ними під час шлюбу. З урахуванням презумпції, встановленої ст.60 СК України, до моменту набуття позивачем права власності на всю квартиру на підставі постанови Київського апеляційного суду від 22.07.2019 року відповідач був співвласником цієї квартири, а саме Ѕ частки, і з 2003 року і по даний час є зареєстрованим за цією адресою. Відтак, з урахуванням вищенаведених норм, він зобов`язаний нести витрати по сплаті житлово-комунальних послуг за спірне житло та витрати на його утримання та ремонт.

Відповідач фактично не заперечує проти свого обов`язку щодо несення таких витрат, як співвласником, за період до 22.07.2019 року, в тому числі і щодо необхідності у проведенні ремонтних робіт у квартирі, посилаючись лише на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог за період до 28.09.2018 року.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач частина перша статті 48 ЦПК України тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії,що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача Ѕ частину її витрат на утримання квартири, що становить загалом 17 737,30 грн. та складається з: розміру сплачених комунальних платежів на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 23 124,55 грн. за період з 01.08.2016 року по 08.09.2021 року, Ѕ частина яких становить 11 562,30 грн.; вартості балконного вікна та балконних дверей у розмірі 5150,00 грн., що були сплачені нею 03.11.2015 року, Ѕ частина яких становить 2575,00 грн.; вартості ремонтних робіт по встановленню водовідведення дощових вод на даху будинку над балконом квартири у розмірі 7200,00 грн., що були сплачені нею 23.09.2016 року, Ѕ частина яких становить 3600,00 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення витрат на утримання та ремонт квартири, проте через пропуск позивачем строку позовної давності за період з 2015 року по 28.09.2018 року вони задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення з відповідача Ѕ частини витрат на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.10.2018 року по 08.09.2021 рік в розмірі 8214,45 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки відповідач є постійно зареєстрованим у спірній квартирі, то він має нести витрати на утримання житла, зокрема ті, нарахування яких проводяться, виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб.

Не проживання відповідача у спірній квартирі за наявності його реєстрації у цій квартирі, яка надає право на постійне та безперешкодне проживання і користування жилим приміщенням, не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку відшкодувати витрати за надані житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,52 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтаз висновком суду щодо їх оцінки.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Самусь Олексія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 07 вересня 2022 року

Головуючий Є.М. Суханова

Судді: В.І. Олійник

Л.П. Сушко