Справа № 502/942/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балан М. В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул. Г.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін»,

треті особи: приватний нотаріус Києво - Святошинського району Київської області

Грисюк Олена Василівна,

Болградский районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

про

визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», треті особи: приватний нотаріус Києво - Святошинського району Київської області Грисюк Олена Василівна, Болградский районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування поданої заяви, позивач вказує, що 17.06.2021 року позивачем було отримано супровідний лист від Болградського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), разом з копією постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 65645139 від 02.06.2021 року; копію постанови про стягнення виконавчого збору серії ВП № 65645139 від 02.06.2021 року; копію постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження серії ВП № 65645139 від 02.06.2021 року; копію постанови про арешт коштів боржника серії ВП № 65645139 від 02.06.2021 року; копію постанови про арешт майна боржника ВП № 65645139 від 02.06.2021 року та постанову про звернення стягнення на заробітну пенсію, стипендію та інші доходи боржника серії ВП № 65645139 від 03.06.2021 року. Зазначені постанови винесені заступником начальника Болградського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про примусове стягнення з позивача заборгованості в розмірі 37977, 00 гривень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на підставі виконавчого напису за реєстровим № 533, виданого 05.05.2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною. Також позивачем зазначено, що виконавчий напис за реєстровим № 533, виданий 05.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною оформлений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріусом не враховано та не перевірено фактів наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, що суперечить правилам ст. ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат», щодо обов`язковості переліку певних документів та факту безспірності заборгованості, гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо безспірності документів, на підставі яких здійснюється стягнення, роз`ясненням п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні».

Разом з тим, позивач вказує, що не отримувала жодних листів щодо наявної заборгованості та відповідний розрахунок заборгованості, перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та про зазначене товариство, взагалі вперше чує.

Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань перед ТОВ «Веллфін», сума боргу, відсотків у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого відповідними працівниками стягувача, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача.

Враховуючи противоправність дій приватного нотаріуса, заступником начальника Болградського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) протиправно винесені вищевказані постанови, оскільки відповідно до копії паспорта позивача, вбачається, що з 06.06.2011 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто, заступником начальника Болградського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в порушення вимог п. 10. ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», не повернуто вищезазначений виконавчий напис у зв`язку з тим, що його пред`явлено не за місцем виконання.

На момент винесення виконавчого напису за реєстровим № 533, виданого 05.05.2021 року позивачу не було повідомлено про жодний договір, за яким ТОВ «Веллфін» має право вимоги до неї, жодного листа з вимогою про погашення заборгованості вона не отримувала.

На підставі викладеного позивач просить суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим № 533, виданий 05.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованості у розмірі 37977, 00 гривень.

- судові витрати в разі задоволення позову покласти на відповідача.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 24.06.2021 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 21.10.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлені сторони.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 21.03.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 502/942/21 до судового розгляду по суті, про що повідомлені сторони.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розглядати справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» в судове засідання повторно не з`явився, судом неодноразово здійснювався виклик відповідача, однак, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, та отримавши копію позову з додатками, відзиву на позовну заяву відповідач так і не надав, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався. На виконання ухвали суду від 06.04.2022 року про витребування доказів, документи на адресу суду не надав.

Представник третьої особи Болградского районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника, заперечень на позовну заяву не має.

Приватний нотаріус Києво - Святошинського району Київської області Грисюк Олена Василівна в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань або заяв на адресу суду від неї не надходило. На виконання ухвали суду від 06.04.2022 року про витребування доказів, документи на адресу суду не надала.

Враховуючи, що позивач надав заяву, в якій вказала, що не заперечує проти заочного вирішення справи, беручи до уваги, що відповідач повторно в судове засідання не з`явився та належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав його, суд ухвалює заочне рішення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З досліджених доказів суд встановив наступні фактичні обставини:

05.05.2021 на підставі статей 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, приватним нотаріусом Києва-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 533 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за кредитним договором 849466 від 03.05.2019 року, за період з 03.05.2019 року по 21.03.2020 року. Сума заборгованості складає 37 177,00 гривень та 800,00 гривень плата за вчинення виконавчого напису, загальна сума, що підлягає стягненню - 37 977,00 гривень, /а.с.15/.

02.06.2021 року заступником начальника відділу Болградського відділу виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чебан І.С. відкрито виконавче провадження № 65645139, /а.с. 9/.

02.06.2021 року заступником начальника відділу Болградського відділу виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чебан І.С. у рамках виконавчого провадження № 65645139 від 02.06.2021 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 379,77 гривень, /а.с. 10/.

02.06.2021 року заступником начальника відділу Болградського відділу виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чебан І.С. у рамках виконавчого провадження № 65645139 від 02.06.2021 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до якої визначено для ОСОБА_1 мінімальні витрати у розмірі 269,00 гривень, /а.с. 11/.

02.06.2021 року заступником начальника відділу Болградського відділу виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чебан І.С. у рамках виконавчого провадження № 65645139 від 02.06.2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, штрафів, /а.с.12/.

02.06.2021 року заступником начальника відділу Болградського відділу виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чебан І.С. у рамках виконавчого провадження № 65645139 від 02.06.2021 року винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, штрафів, /а.с. 13/.

02.06.2021 року заступником начальника відділу Болградського відділу виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чебан І.С. у рамках виконавчого провадження № 65645139 від 02.06.2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , а саме звернено стягнення на доходи, що отримує у Відділі освіти та молодіжної політики Кілійської районної державної адміністрації; ТОВ «Форза» та здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20 % заробітної плати до виплати заборгованості у сумі 38 625,77 гривень, /а.с.14/.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані стороною позивача докази на підтвердження обставин позову суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок).

Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року.

Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

До того ж, згідно розділу 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172) «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Тобто, об`єктом дослідження нотаріусом при вчиненні виконавчого напису є оригінал кредитного договору та виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Тобто, дана виписка щодо боргу та строку його погашення, надається саме стягувачем - стороною кредитного договору.

Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України яким повинен керуватись нотаріус.

Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.

Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін.

З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений.

Разом з тим, пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентував, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх.

Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Натомість відповідачем не було надано доказів на підтвердження безспірності зобов`язання позивача за яким вчинено спірний виконавчий напис, а саме: отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. За таких обставин позивач був позбавлений можливості подати до нотаріуса свої заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем, щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Зазначені правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 759/6167/18, від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17, від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17.

Зазначене вище дає суду підстави для визнання спірного виконавчого напису № 533 від 05.05.2021 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, оскільки порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та вимог закону є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, при цьому не конкретизовано суму цих витрат, не надано належних та допустимих доказів понесення витрат на правову допомогу та не надано доказів щодо їх обсягу, у зв`яку з чим ця вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 280, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», треті особи: приватний нотаріус Києво - Святошинського району Київської області Грисюк Олена Василівна, Болградский районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво - Святошинського району Київської області Грисюк Олена Василівна № 533 від 05 травня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48,) заборгованості у розмірі 37 977, 00 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48,) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 - 1 362,00 гривні сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан