Справа № 761/8495/20
Провадження № 2/761/2268/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Соломон О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування коштів з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:витребувати грошові кошти у розмірі 45 000,00 грн. із незаконного володіння ОСОБА_2 з метою отримання Свідоцтва на право на спадщину за законом.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача - ОСОБА_3 та позивач є єдиною спадкоємицею після смерті своєї сестри.

Як зазначає позивач, 25.03.2019 року ОСОБА_3 передала на зберігання ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 45 000,00 грн., що підтверджується розпискою від 25.03.2019 року, на підставі якої відповідач прийняла на відповідальне зберігання від ОСОБА_3 вказані грошові кошти та зобов`язалась повернути ці кошти у будь-який час за її вимогою. Факт передачі вказаних грошових коштів на відповідальне зберігання також підтверджується заявою, написаною власноруч ОСОБА_3 25.03.2019 року.

23.01.2020 року позивач звернулась до відповідача, з проханням передати їй вказані грошові кошти для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані грошові кошти, однак відповідач відмовилась повернути грошові кошти.Тому ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свої порушених прав.

02.06.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому вона просить відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, оскільки грошові кошти, які хоче стягнути позивач було отримані ОСОБА_2 на виконання умов Договору довічного утримання від 25.03.2019 року та не можуть бути предметом спадкування.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

З урахуванням строку перебування справи у провадженні суду та положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можли ве розглянути справу по суті у відсутність сторін.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що вона є єдиною спадкоємицею померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 сестри ОСОБА_3 .

Однак суду не надано доказів, що позивач зверталась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, як і не надано доказів, що позивач є єдиним спадкоємцем своєї померлої сестри.

Як вбачається з матеріалі справи, 25.03.2019 року ОСОБА_3 передала на відповідальне зберігання ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 45 000,00 грн., що підтверджується розпискою від 25.03.2019 року, на підставі якої відповідач прийняла на відповідальне зберігання від ОСОБА_3 вказані грошові кошти та зобов`язалась повернути ці кошти у будь-який час за її вимогою.

Суду не було надано для огляду оригінал розписок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 25.03.2019 року. Копії, які надані як додатки до позовної заяви не завірені належним чином.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2019 року між ОСОБА_3 (далі - Відчужувач) та ОСОБА_4 (далі - Набувач) було укладено Договір довічного утримання за умовами якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідач зазначила, що 45 000,00 грн. передані на виконання умов Договору довічного утримання від 25.03.2019 року.

Як вбачається з умов договору, сторони домовились та зазначили в п.9 Договору, одноразовий грошовий платіж в розмірі 90 000,00 грн., відчужувач отримав від повністю від набувача перед підписанням цього договору.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 3 ст. 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Належних та допустимих доказів про набуття позивачем права на спадщину у виді грошових коштів суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування коштів з чужого незаконного володіння, оскільки позивач не надала суду доказів, які б підтверджували обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та набуття права спадкування на грошові кошти які передані за договором зберігання.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 202,526, 525, 936, 937, 509, 629, ЦК України; ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування коштів з чужого незаконного володіння - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула