Справа № 740/1070/21
Провадження № 2/740/35/22
РІШЕННЯ

іменем України

15 вересня 2022 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Носилевської О.В.,

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Гринь Л.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Івашка В.В.,

відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи-приватного нотаріуса Турчин А.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору,-приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Турчин Антоніна Миколаївна, ОСОБА_4 ,

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, із врахуванням заяви від 26 березня 2021 року, до ОСОБА_2 , третя особа-приватний нотаріус Турчин А.М., про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, розташованих в АДРЕСА_1 , укладеного 23 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Позов обґрунтований тим, що вказаний договір вчинений ним під впливом тяжкої для нього обставини і вкрай на невигідних умовах, чим скористалась друга сторона правочину. Позивач в період 2016-2017 років тяжко хворів, перебував у лікарні у зв`язку з лікуванням тяжких хронічних захворювань, травм. В ці роки не мав постійного місця проживання, проживав у примітивних умовах по АДРЕСА_2 біля СЕЗ, в готелях, на вокзалі, через хворобу йому не вдалось дооформити відповідну документацію по гуртожитку по АДРЕСА_3 , під відповідне житло, щоб виконати роботи по ремонту та благоустрою. В той час він не мав можливості організувати виробничу діяльність в закріплених за ним на праві власності приміщеннях по АДРЕСА_1 , не мав можливості їх доглянути, у зв`язку з чим вирішив організувати та задіяти ці приміщення по діяльності за призначенням для міста по ремонту та благоустрою житла. З даною пропозицією звернувся до керівництва КП СЕЗ з метою передання (переоформлення) їх КП СЕЗ. Керівник підприємства ОСОБА_3. із використанням свого службового становища вирішив переоформити дані приміщення в особисту власність, при попередніх переговорах, розуміючи цінність приміщень, особисто 1 / 2 частини контори для нього, він обумовлював надання йому 1 чи 2-х кімнатної квартири, але вирішити це після оформлення договору купівлі-продажу. Реальна ринкова вартість 1 / 2 частини контори з можливо визначеною ділянкою становить біля 10-12 тис у.о.. ОСОБА_3 тиснув на нього, вказував про можливість забрання гуртожитку по АДРЕСА_4 , при цьому обіцяв дооформити гуртожиток та приміщення поруч під відповідне житло і виконає необхідний ремонт та благоустрій. ОСОБА_3 тиснув на нього, обіцяв, зформував занижені умовні ціни за приміщення контори, цеху, пилораму не оцінив, при цьому включив до об`єкту продажу. ОСОБА_3 необхідну та ще й занижену ним вартість не виплатив та ще й оформив з одноосібним визначенням часткову розстрочку. У гуртожитку було розміщено працівників організації по прибиранню міста, був зруйнований виконаний ним частковий ремонт гуртожитку, водопостачання із відведенням, у зв`язку з чим позивач вимушений найняти приватну кімнату гуртожитку по АДРЕСА_5 , довелось виплатити близько 60000 грн. за проживання. Фактично ОСОБА_3 створив для нього додаткові виплати та незручності, при цьому дохід позивача-мінімальна пенсія. ОСОБА_3 особисто займався підготовкою документів для нотаріуса, включив у договір додаткові приміщення, які були обласної організації, також включив пилораму з окремою сформованою ділянкою, на укладення договору привіз свою матір, як покупця. Перед підписанням договору відбувалося відспівування колеги наставника ОСОБА_31, про що ОСОБА_3 було відомо, але він не сказав, щоб перенести підписання угоди, при цьому у нотаріуса перебувала похила ОСОБА_2 , тому він розхвилювався та розгубився від всього цього, та під тиском щодо загрози втрати житла та тяжкого стану захворювань, обіцянок «…не обіджу…», вчинив оформлення спірного договору, який сформовано з невідповідною оцінкою приміщень, та невиплатою обумовлених коштів. Позивач постійно звертався до ОСОБА_3 щодо протиправності вказаного договору, останній, після неодноразових обіцянок, уникав зустрічей, принижував його в присутності працівників, грубо лаявся, провокував бійки. Також позивач неодноразово звертався до ОСОБА_3 щодо виплати коштів для допомоги своїм дітям, сестрам, які мали і мають пряме відношення до приміщень згідно спірного договору. ОСОБА_3 використав його тяжке становище, наніс матеріальну та моральну шкоду. При вказаних умовах при укладенні спірного договору позивач не міг зосередитись, розгубився, не міг усвідомлювати невірно сформований договір з нотаріальними порушеннями. Також позивач мав великі борги за лікування та найм житла. За викладених обставин позивач погодився на продаж його приміщень. Технічна документація до договору, зокрема і звіт про оцінку, вчинені ОСОБА_3 , вартість занижена у 3-4 рази, що для нього є вкрай невигідним. До укладення спірного договору 12 лютого 2018 року ОСОБА_3 написав власноручно йому розписку щодо виплати 3000 доларів США за придбане ним майно до 01 вересня 2018 року, що свідчить про неповний розрахунок покупця при укладені договору. Укладення спірного договору на вкрай невигідних умовах давали йому можливість частково розрахуватись з боргами, дооформити та відремонтувати приміщення по АДРЕСА_3 при сприянні та вирішенні усіх проблем ОСОБА_3 .. За відсутності вказаних вище обставин позивач не погодився на укладення вказаного договору. Просить позов задовольнити.

Вказані вище обставини зазначені позивачем ОСОБА_1 також у додатку до позовної заяви від 16 червня 2021 року, у якій вказано про переоформлення об`єктів ОСОБА_5 на ОСОБА_4 ; у поясненнях на адресу суду від 29 липня 2021 року; у додатку до позовної заяви від 17 серпня 2021 року; доповненнях від 10 вересня 2021 року до додатку від 17 серпня 2021 року до позовної заяви; у додатку до позовної заяви від 17 вересня 2021 року; у додаткових поясненнях до позовної заяви від 27 травня 2022 року; додатку до позовної заяви від 17 серпня 2022 року; у вимушених доповненнях по форс мажорним обставинам від 30 серпня 2022 року; у додатку до позовної заяви від 12 вересня 2022 року; у додатку до позовної заяви від 14 вересня 2022 року.

У відзиві на позовну заяву від 06 серпня 2021 року відповідач ОСОБА_2 позов не визнає з посиланням на те, що позивач, подавши позов через три роки після його укладення переслідує зовсім іншу мету, а не захист його права. Позивач не використовував майно за призначенням. Рішення про придбання майна на пропозицію позивача прийняте на сімейній нараді. Продаж було вчинено за 139825 грн., які були сплачені позивачу до підписання договору у нотаріуса 23 лютого 2018 року. Надані позивачем розписки до спірного договору відношення не мають. Позивач на момент підписання договору був повністю дієздатним, з його зовнішнього вигляду було видно, що він не страждав на захворювання, які б перешкоджали йому усвідомлювати те, що він вчиняє, останній був тверезим, ознаки тривалого вживання алкоголю не виявлені. Обставини життя позивача до і після підписання договору їй не відомі. Позов безпідставний. На даний час вона не є власником спірного майна.

У повідомленні від 08 вересня 2021 року приватний нотаріус Турчин А.М. зазначає про посвідчення договору відповідно до чинного законодавства України, підстави для визнання його недійсним відсутні, просить розглянути справу за відсутності.

Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року під час підготовчого провадження залучено ОСОБА_4 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки власником об`єктів нерухомого майна, яке є предметом спору, є ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 27 квітня 2021 року, копія якого безпосередньо подана суду стороною відповідача в підготовчому засіданні 06 серпня 2021 року.

Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року під час підготовчого провадження згідно клопотання позивача ОСОБА_1 залучено до участі у справі ОСОБА_3 , як співвідповідача.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги згідно позовної заяви та доповнень до неї, пояснивши, що в 2016-2017 роках знаходився в тяжких обставинах, мав тяжкі захворювання і лікувався, перебував у реанімації. По його виробничих приміщеннях були випадки руйнування та розкрадання, мав податкові борги. Вимушений продати свою квартиру за борги. Ним формувались наміри переоформлення частини виробничих приміщень на КП СЕЗ, при цьому керівник даного підприємства ОСОБА_3 під тиском переорієнтував переоформлення на нього із завірянням обов`язкової роботи для міста, за приміщення 1 / 2 частини контори та столярного цеху ОСОБА_3 гарантував кошти для погашення його заборгованості по платежах та лікування в перерахунку 6500 у.о. та виконання дооформлення, ремонту гуртожитку по АДРЕСА_3 , про що визначена сума становила 8000-9000 у.о., яку ОСОБА_3 гарантував. Вказані пропозиції ОСОБА_3 були більш вигідними, ніж пропозиції ОСОБА_6 щодо купівлі вказаної бази. ОСОБА_7 надав йому завдаток 1000 доларів США, які обіцяв повернути ОСОБА_3 .. У нотаріуса Турчин А.М. була мати ОСОБА_3 і він, давали читати договір, він повністю договір не прочитав, у нього був хворобливий стан, підвищений тиск, боліла голова. В присутності нотаріуса ОСОБА_3 віддав йому 2500 доларів США, потім через півроку дав 10000 грн., 17000 грн., ще 10000 грн. через рік. Також він отримав у позику від ОСОБА_9 18000 грн., які також зобов`язувався повернути ОСОБА_3 .. ОСОБА_7 пропонував за цех 10000 доларів США. ОСОБА_3 неодноразово обіцяв повернути кошти. Після цього він звернувся до суду. По розписках звернень до суду не було. Формування спірного договору проведено ОСОБА_3 та нотаріусом Турчин А.М. самостійно із заниженою ціною із включенням заборонених ним виробничого приміщення з окремо сформованою земельною ділянкою та приміщення обласної вищестоящої організації. ОСОБА_3 гарантував 15500 у.о. за ремонт. Останній свої зобов`язання не виконав, на компроміс не іде, останнім порушені істотні умови, ОСОБА_3 обманним шляхом заволодів його приміщеннями. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом Гринь Л.В., якою зазначено, що спірний договір вчинений за тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, правова підстава позову ст.233 ЦК України, заявила про подання документів щодо правничої допомоги протягом 5 днів після ухвалення рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Івашко В.В. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що ОСОБА_2 на момент укладення договору мала 68-річний вік і мала намір переїхати жити до м.Ніжина, у зв`язку з чим і оформлений вказаний договір, в подальшому після набуття права власності мала намір перевести приміщення в житлове. Позивач вказує неправду, останній свідомо укладав договір. ЇЇ син ОСОБА_3 повідомив про пропозицію ОСОБА_1 , в подальшому сплатив за землю борг замість ОСОБА_1 .. В діях позивача наявне шахрайство. Її привіз до нотаріуса ОСОБА_3., 139825 грн. були сплачені ОСОБА_1 до підписання договору в салоні автомобіля. В подальшому виявилось, що приміщення перебувають в археологічній зоні і неможливо перевести приміщення у житлове, у зв`язку з чим прийнято рішення про продаж, що вчинено, приміщення були продані ОСОБА_10 .

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що ОСОБА_1 здійснює щодо нього наклеп, ОСОБА_1 отримав гроші повністю до нотаріуса, він разом із матір`ю сплатив 6000 доларів США в автомобілі. В усній формі обговорив питання ремонту на Небесній сотні, 14. Його мати сплатила 127000 грн. податків. ОСОБА_1 , який був побитий і вказував про його побиття ОСОБА_7, попросив у нього допомоги, вказував, що ОСОБА_11 забрав у нього документи. До цього ОСОБА_1 здавав приміщення в оренду ОСОБА_12 . Він віддав ОСОБА_12 20000 грн. і ОСОБА_11 віддав йому документи і він з матір`ю почав оформлювати документи на майно. На час укладення договору про археологічну зону відомо не було, будівництво житла за висновком археології не можливе, у приміщення вклав 5000 доларів США, у зв`язку з чим приміщення продані і куплене житло. Під час підписання договору всі були в нормальному стані. Була моя розписка щодо 3000 доларів до нового року. 2000 доларів-це усна домовленість, пов`язана із ремонтом житла по АДРЕСА_4 . По 2-й земельній ділянці-усна домовленість, там де пилорама, він робить ОСОБА_1 ремонт, а ОСОБА_1 віддає майно. Після договору ОСОБА_1 отримав у позику від ОСОБА_9 10000 грн., які повернуті ним ОСОБА_9 замість ОСОБА_1 .. Він допомагав ОСОБА_1 і після договору, зокрема під час лікування. Були придбані приміщення в неналежному стані. На момент укладення договору ОСОБА_1 був тверезий в адекватному стані, гроші останній перерахував, претензії відсутні.

Третя особа Турчин А.М. в судовому засіданні пояснила, що нею посвідчений договір купівлі-продажу без порушень законодавства. Проект договору сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 читали, з умовами погоджувались, вона з`ясовувала-чи мають невиконані зобов`язання, був також ОСОБА_3 .. Була експертна оцінка, всі були нормальні, сторони розуміли свої дії, декілька разів з`ясовувала питання про ціну у договорі, заперечення не надходили.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин, клопотання про відкладення судового розгляду відсутні.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що в період 2016-2018 років позивач ОСОБА_1 був у розпачі, збентежений, мав тяжкі обставини у житті, не мав житла, вказував, що має труднощі із ОСОБА_14 , який з ним поступив негідно.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що позивач ОСОБА_1 в період 2016-2018 років мав скрутне матеріальне становище.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що у період 2017-2018 років позивач ОСОБА_1 мав неохайний вигляд, проживав у підвалі на АДРЕСА_4, був матеріально нужденний.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що позивач ОСОБА_1 восени 2017 року жив на квартирі.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що позивач ОСОБА_1 мав тяжкий стан здоров`я та матеріально не забезпечений, в останнього раніше було житло, зі слів позивача останній продав базу на ОСОБА_19 , покупець своїх зобов`язань не виконав.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що позивач ОСОБА_1 з 2012 року продавав базу, він давав ОСОБА_1 , який на той момент був головним архітектором міста, завдаток і використовував як складське приміщення, домовленість була щодо 10000 доларів США, в подальшому угоду не оформили, оскільки після революції гідності ціни на нерухомість змінилися, ОСОБА_1 хотів житло. ОСОБА_1 займав державну посаду і боявся по діях щодо продажу бази. У 2012-2013 роках складське приміщення і частина адмінбудівлі за призначенням не використовувались. ОСОБА_1 йому завдаток не повернув. ОСОБА_1 у 2016 році звертався до нього щоб переглянути умови, оскільки йому було потрібне житло. У 2016 році він придбав іншу базу, потреба у базі ОСОБА_1 відпала, він попросив повернути завдаток. ОСОБА_1 в подальшому хотів продати базу повністю і за більшу ціну. При ньому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовились по цій базі. У 2017-2018 роках ОСОБА_1 мав неналежне забезпечення і проживав у непридатному для проживання житлі по АДРЕСА_4 , останній хворів і не працював. ОСОБА_3 обіцяв ОСОБА_1 зробити ремонт та оформити житло у власність, сплатити особисто ОСОБА_1 3000-4000 доларів США. Зміст розписок йому не відомий.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 через тяжкі обставини і по низькій ціні продав належні приміщення, йому обіцяли житло. У 2012-2013 роках він мав намір купити у ОСОБА_1 будівлі по АДРЕСА_1 , останній вказав 20000 доларів США. ОСОБА_1 жив у непридатному приміщенні. Покупець-начальник СЕЗ, до якого він ходив на перемовини.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 в період 2017-2018 років ночував на вокзалі, останній вказував про втрату майна через обман, йому обіцяли ремонт і житло.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 в період 2017-2018 років мав тяжкий стан здоров`я, були проблеми з роботою, останній наймав житло. ОСОБА_1 був директором РСУ на АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 в період 2018-2019 років мав скрутний стан, перебував на вокзалі, просив у нього гроші, вказував, що у нього через обман забрали майно, не має житла.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Позивачем по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання згідно копії довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 18 вересня 2020 року в АДРЕСА_3 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 січня 2006 року по справі 2-173 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 частину нежитлової будівлі контори під літерою А та будівлю столярної майстерні під літерою М, розташовані в АДРЕСА_1 , придбане на ім`я його матері ОСОБА_25 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 …, та на склад (щитову) під літерою И з майстернею під літерою И1, та на будівлю пилорами під літерою У, розташовані в АДРЕСА_1 , які були придбані… на ім`я його брата ОСОБА_26 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05 червня 2006 року ОСОБА_1 є власником в цілому нежитлових будівель, розташованих в АДРЕСА_1 , реєстрація права власності проведена 05 червня 2006 року, підстава-рішення Ніжинського міськрайонного суду від 31 січня 2006 року.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… від 30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 в цілому є власником нежитлових будівель, розташованих в АДРЕСА_1 ,-нежитлової будівлі контора А, нежитлової будівлі столярної майстерні М, прибудови м1, нежитлової будівлі склад-щитова И, майстерні И1, нежитлової будівлі пилорами У; час державної реєстрації 25 жовтня 2017 року; підстава виникнення права власності-рішення Ніжинського міськрайонного суду від 31 січня 2006 року по справі 2-173.

Відповідно до нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Турчин А.М. договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 23 лютого 2018 року ОСОБА_1 здійснено продаж ОСОБА_2 нежитлові будівлі, розташовані в АДРЕСА_1 , загальною площею 559,3 кв.м, розміщені на земельних ділянках площею 0,2748 га, 0,1444 га,-контору А, загальною площею 87,1 кв.м., столярну майстерню М, загальною площею 308,1 кв.м., прибудову м1, загальною площею 14,5 кв.м., склад-щитову И, загальною площею 54,6 кв.м., майстерню И1, загальною площею 48,9 кв.м., пилораму У, загальною площею 46,1 кв.м.. Відчужувані нежитлові будівлі належать продавцю на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду по справі 2-173 від 31 січня 2006 року та зареєстровані Ніжинським МБТІ 05 червня 2006 року. Продаж вчинено за 139825 грн., що покупець сплатив повністю продавцю до підписання договору, сторони не мають претензій щодо проведених розрахунків (п.3 договору). Ринкова вартість нежитлових будівель становить 139825 грн. згідно звіту №2347480_18102017_49 про оцінку майна оцінювача Мельниченко О.С. , ТОВ Бюро нерухомості від 18 жовтня 2017 року (п.4). Сторони підтверджують, що не обмежені в праві укладати правочини…., не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомлення ними суті договору, умови договору їм зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому (п.10). Сторони свідчать, що в тексті договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу, будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у цьому тексті після підписання договору не матимуть правового значення (п.11). Правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна, а також про правові наслідки правочину, вчиненого під впливом помилки, обману, насильства…. сторони ознайомлені (п.15).

У копії звіту ТОВ Бюро нерухомості зазначена ринкова вартість нежитлових будівель виробничо-складського призначення площею 559,3 кв.м., розташованих в АДРЕСА_1 , станом на 18 жовтня 2017 року становить 139825 грн. без урахування ПДВ; замовник ОСОБА_1 ; мета-визначення ринкової вартості для відчуження.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Спірні правовідносини сторін виникли з приводу визнання недійсним договору купівлі- продажу нежитлових будівель від 23 лютого 2018 року з підстав його вчинення під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах.

Позивач ОСОБА_1 , як на підставу заявлених ним позовних вимог посилається також на те, що він не мав житла, мав неналежний рівень матеріального забезпечення, мав тяжкий стан здоров`я, у зв`язку з чим лікувався, мав борги за лікування та найм житла, ціна продажу у договорі занижена, повністю не розумів умов договору, що неправомірно не враховано нотаріусом, також на нього здійснювався тиск зі сторони ОСОБА_3 , останнй з ним повністю не розрахувався, у зв`язку з чим написані розписки.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Частиною 1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено: ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочин, про визнання якого недійсним заявлені вимоги з підстав передбачених ст.233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним за ст.233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах, зобов`язана довести сторона, яка оспорює такий правочин. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Тяжка обставина є оціночною категорією і її наявність має встановлюватися судом з урахуванням обставин справи.

За змістом оспорюваного договору від 23 лютого 2018 року продаж вчинено за 139825 грн., які покупець ОСОБА_2 сплатила повністю продавцю ОСОБА_1 до підписання договору, сторони не мають претензій щодо проведених розрахунків (п.3 договору). Ринкова вартість нежитлових будівель становить 139825 грн. згідно звіту №2347480_18102017_49 про оцінку майна оцінювача Мельниченко О.С. , ТОВ Бюро нерухомості від 18 жовтня 2017 року (п.4). Сторони підтверджують, що не обмежені в праві укладати правочини…., не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомлення ними суті договору, умови договору їм зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому (п.10). Сторони свідчать, що в тексті договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу, будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у цьому тексті після підписання договору не матимуть правового значення (п.11). Правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна, а також про правові наслідки правочину, вчиненого під впливом помилки, обману, насильства…. сторони ознайомлені (п.15).

Даний договір підписаний обома сторонами, які своїми підписами підтвердили, що однаково розуміють значення, умови договору та їх правові наслідки, з його змістом ознайомлені до підписання, заперечень щодо умов не мають, підтвердили повну оплату до його підписання, погодились із ціною продажу, визначеної за звітом.

Також під час укладення оспорюваного договору позивачу роз`яснено нотаріусом права та обов`язки сторін і він розумів значення своїх дій. Доказів того, що позивач, вчинивши оспорюваний правочин, перебував у хворобливому чи іншому стані, який не давав можливості повністю усвідомлювати свої дії, чи не бажав укладення цього договору та вважав його невигідним, не надано.

Вказаний звіт, який зазначений у договорі, виготовлений саме замовнику ОСОБА_1 18 жовтня 2017 року з метою визначення ринкової вартості для відчуження.

Даний звіт не оспорений і заперечення позивача з цього приводу на момент укладення договору 23 лютого 2018 року були відсутні, що не спростовано під час судового розгляду у встановленому порядку.

Тобто у жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 мав намір на продаж нежитлових приміщень.

Згідно показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_20 - ОСОБА_1 мав намір продати нежитлові будівлі у 2012 році, що підтверджується також і показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_21 щодо наміру їх продажу позивачем в період 2012-2013 років.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року в справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) вказано, що відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.

Згідно висновків ПП Агенство по експертній оцінці майна Дисконт-К від 07 жовтня 2021 року, складеного на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість столярної майстерні М, пилорами У (АДРЕСА_7) складає 214583 грн.; нежитлової будівлі А (контори)-389424 грн..

Відповідно до копії договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 27 квітня 2021 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 нежитлові будівлі, розташовані в АДРЕСА_1 , загальною площею 559,3 кв.м., за 322717 грн., яка визначена згідно звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_28 (п.п.3, 4 договору).

Зазначення ціни згідно висновку від 07 жовтня 2021 року, договору від 27 квітня 2021 року, які не відповідають ціні по оспорюваному договору від 23 лютого 2018 року, не є безумовним підтвердженням вкрай невигідних умов, при цьому звіт, який зазначений у договорі від 23 лютого 2018 року, виготовлений замовнику ОСОБА_1 18 жовтня 2017 року з метою визначення ринкової вартості для відчуження.

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Посилання позивача щодо вчинення оспорюваного договору на користь ОСОБА_3 не є підставою для визнання договору недійсним, при цьому нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним у частині сторони, оскільки це суперечить її положенням (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15-ц).

На обґрунтування позову позивачем подано суду копію довідки Ніжинської ЦМЛ (дата видачі відсутня) щодо перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 29 січня по 23 березня 2017 року, хворому по тяжкому стану здоров`я рекомендоване консервативне лікування до нормалізації стану здоров`я (т.1 а.76); копії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за періоди 07.10.16-20.10.16, 21.09.16-07.10.16, 29.01.17-23.03.17, 10.05.17-20.05.17, 28.06.17-21.07.17, 24.03.17-06.04.17 (т.1 а.77, 78, 79, 80, 81, 82). З наданих копій вказаних документів неможливо встановити стан здоров`я позивача та необхідність у лікуванні станом на час укладення оспорюваного договору, при цьому наявність у позивача ряду захворювань, за якими він проходив зокрема і стаціонарне лікування у січні-березні 2017 року, не є беззаперечним підтвердження укладення оспорюваного договору на вкрай невигідних для нього умовах. Також суду не надані докази щодо лікування позивача в період укладення договору 23 лютого 2018 року, понесених витрат у зв`язку з цим, що спростовує доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу укладений у зв`язку з необхідністю оплати його лікування.

Позитивні характеристики ПрАТ Чернігівоблбуд щодо позивача ОСОБА_1 , копія довідки Готель Ніжин від 03 серпня 2020 року щодо періодичного проживання позивача у готелі в періоди з 2001 по 2004 роки, з 2007 по 2010 роки, з 2013 по 2016 роки, в 2018 році за клопотанням керівництва УЖКГ та заступника міського голови; договірна ціна на капітальний ремонт гуртожитку по АДРЕСА_6 за 2021 рік; довідка-характеристика активу громадського товариства Ніжин-наш рідний дім за виробничу професійну діяльність ОСОБА_1 ,-також не є беззаперечним підтвердження укладення договору на вкрай невигідних для нього умовах.

Вказані доводи позивача щодо хвороби, лікування, проживання у гуртожитку не доводять того, що за їх відсутності оспорюваний позивачем правочин не було б вчинено взагалі або було б вчинено не на таких умовах, при цьому, як зазначено вище, свідками ОСОБА_20 та ОСОБА_21 підтверджений намір продажу позивачем нежитлових приміщень з 2012 року, пропозиція ОСОБА_3 більш вигідних умов продажу.

Показання в судовому засіданні свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 не є належними доказами у даній справі із врахуванням предмету доказування, так як відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Результати аналізу змісту наведеної норми статті ЦК України вказують, що не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо (ч.2 ст.937, ч.3 ст.949 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 299/1523/16-ц (провадження № 61-6131св20) зазначено, що: згідно зі ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Під час розгляду справи позивачем ОСОБА_30 суду не подані належні та допустимі докази на підтвердження фізичного чи психічного тиску на нього зі сторони ОСОБА_3 під час укладення оспорюваного договору 23 лютого 2018 року.

В судовому засіданні на пропозицію суду позивачем ОСОБА_1 надані оригінали розписок, засвідчені копії яких приєднані до справи, а саме рукописна розписка ОСОБА_3 від 12 лютого 2018 року «…зобов`язуюсь сплатити ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3 тисячі американських доларів (три тисячі) в термін до 1.09.2018 року в рахунок придбаного мною майна за адресою АДРЕСА_1 (1 / 2 контори). Майстерні, пилорами…» (т.2 а.86); та друкована розписка ОСОБА_1 від 10 грудня 2019 року «…отримав грошові кошти в сумі 1000.00 доларів (одна тисяча американських доларів) в рахунок проданого мною майна за адресою АДРЕСА_1 (1 / 2 контори) майстерні, пилорами, від ОСОБА_3 , сина власника майна ОСОБА_2 згідно розписки, складеної 10.12.2019 року. Претензій не маю, сума виплачена в повному обсязі. Грошові кошти були передані мені особисто, в присутності свідків…». Також наявні рукописні записи.

Згідно п.11 оспорюваного договору сторони свідчать, що в тексті договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу, будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у цьому тексті після підписання договору не матимуть правового значення, при цьому одна розписка датована до укладення договору 12 лютого 2018 року, інша-після укладення договору 10 грудня 2019 року. Наявність розписок не впливає на недійсність договору від 23 лютого 2018 року, оскільки недійсність правочину пов`язується з обставинами, що існували на момент вчинення правочину, і не залежить від обставин щодо виконання/невиконання його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, при цьому позивач ОСОБА_1 при наявності розписки від 12 лютого 2018 року не позбавлений можливості повернення грошових коштів у встановленому порядку.

За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем на обгрунтування своїх вимог вищезазначені докази у їх сукупності, із врахуванням презумпції правомірності правочину, не доводять, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 23 лютого 2018 року було укладено на вкрай невигідних для нього умовах та, що його волевиявлення не відповідало внутрішній волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених оспорюваним правочином, зокрема позивач взагалі не визначив та не навів, які саме невигідні умови настали для нього при укладенні цього договору; чи дійсно умови оспорюваного договору були вкрай невигідними для нього з огляду на його майновий стан і доходи; чи дійсно оспорюваний договір був вчинений саме для усунення тяжких обставин; чи мав він можливість продати нежитлові приміщення на момент вчинення оспорюваного договору на більш вигідних умовах, чи мав намір передати нерухоме майно в комунальну власність; чи є нерозривний причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та вчиненням оспорюваного договору, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

Також суду не подані докази щодо підстав визнання в цілому за позивачем права власності на нежитлову будівлю контори під літерою А, при цьому рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 31 січня 2006 року по справі 2-173 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 частину нежитлової будівлі контори під літерою А.

Щодо посилання позивача про продаж спірного майна під час судового розгляду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ст.149 ЦПК України). Відповідні заяви позивачем не подані.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Із врахуванням відмови у позові судові витрати на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень,-відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 20 вересня 2022 року