Номер провадження: 22-ц/813/972/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді Гірняк Л.А.,

Суддів Сегеди Л.А., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовних вимог:

22 серпня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 23.05.2012 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення.

Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього станом на 31.07.2017 року мається заборгованість у розмірі 20655,55 грн. , яка складається:

- 271, 73 грн. заборгованості за кредитом;

- 14 762, 12 грн. заборгованості за відсотками;

- 3 800 грн. заборгованості за пенею

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 931, 69 грн. штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішення першої інстанції:

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2018 року в позові АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог районний суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності. При цьому районний суд виходив з того, що14 липня 2014 року ОСОБА_1 було здійснення погашення за наданим кредитом в розмірі 150,00 гривень, тобто, починаючи з серпня 2014 року позивач був обізнаний про порушення його прав з боку позичальника та прострочення платежу, проте звернувся з відповідним позовом лише 22.08.2017 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності за вимогами про стягнення тілу кредиту та відсотків за ним, а також річний строк за вимогами про стягнення штрафних санкцій (а.с.110-112).

Короткий зміст апеляційної скарги:

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» подав до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, недостатнє дослідження дійсних обставини справи, просить суд скасувати рішення суду та задовольнити вимоги банку. Зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом у межах строку позовної давності, посилаючись на ч.1 ст.264 ЦК України. Звертає увагу на те, що строк позовної давності був перерваний та почався знову. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

19.09.2019 року до Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення. Зазначає, що наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Просить в задоволені апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» відмовити (а.с.155-157).

05.08.2022 року через канцелярію Одеського апеляційного суду від представника АТ КБ «Приватбанка» надійшли письмові пояснення. В поясненнях зазначає, що початок порушення виконання зобов`язання настав з 26.08.2014 року, оскільки відповідач не вніс щомісячний платіж в серпні.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного.

Відмовляючи у задоволені частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими тілом кредиту та простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяги з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відмовляючи у задоволені позову у зв`язку зі спливом позовної давності, районний суд виходив з того, що Банк звернувся лише 22 серпня 2017 року, тобто поза межами позовної давності (а.с.110-112).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що воін ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме в зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанову від 3 липня 2019 р. у цивільній справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www. privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послугПриватбанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За вимогами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 89 ЦПК України зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. (п. 1 та 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

23 травня2012 року ОСОБА_1 складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з оформлення картки з бажаним кредитним лімітом у розмірі 300 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути`укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку становить укладений Договір.

В той же час, позивачем, ПАТ «Приватбанк», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

За вимог ч.І та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого

технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умов та Правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Умовами та Правил надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, приходимо до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений саме з цими Умовами та Правил надання банківських послуг та Тарифами.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість по тілу кредиту у розмірі 271,73 грн.

Відсутність заборгованості за тілом кредиту чи її наявність у іншому розмірі суду не надано.

Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, судова колегія вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 271,73 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові( частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у, три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 останній щомісячний платіж внесено 14 липня 2014 року у сумі 150, 00 грн.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск строку позовної давності , оскільки перебіг строку обчислюється з наступного дня після оплати останнього платежу, а саме з 15 липня 2014 року, а позовні вимоги подано 22.08.2017 року.

Посилання на те, що початок порушення виконання зобов`язання дорівнює 26 серпня 2014 року, оскільки ОСОБА_1 не вніс щомісячний платіж в серпні оцінюється критично так як Умови та Правила на які посилається позивач не є складовою кредитного договору.

Судова колегія погоджується з судженням районного суду щодо відмови в позовних вимогах про стягнення відсотків, оскільки позивачем не доведено, що Умови надання споживчого кредиту складають невід`ємну частину його змісту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія,-

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2018 року, без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків,передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А.Гірняк

Судді: С.М.Сегеда

Т.В.Цюра