Справа № 347/1642/19
Провадження № 2/347/3/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 рокуКосівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

за участі секретаря Удудяк І.А.;

представника позивача Лазоришина І.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про скасування рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою з передачі у власність земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

30.08.2019 року до Косівського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кутської селищної ради, ОСОБА_5 про скасування рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою з передачі у власність земельної ділянки.

Згідно Розпорядження керівника апарату суду №17 від 13.08.2020 року було призначено повторний автоматизований розподіл судових справ між суддями, за результатом якого дану справу 13.08.2020 року було визначено для здійснення судового провадження судді Драч Д.С., яку ухвалою судді від 13.08.2020 року прийнято до свого провадження.

Ухвалою судді від 14.08.2020 року було залишено без руху на дано позивачу строк для усунення недоліків.

25.08.2020 року представник позивача подав до суду заяву в порядку усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 26.08.2020 року було постановлено повторне проведення підготовчого провадження у вказаній справі.

Ухвалою суду від 22.09.2020 року було зупинено провадження у справі до залучення у ній правонаступника одного з відповідачів - ОСОБА_5 .

Ухвалою судді від 25.10.2021 року було поновлено провадження у справі та залучено у ній в якості співвідповідача ОСОБА_2 замість ОСОБА_5 .

Сторона позивача мотивує позовні вимоги тим, що позивач проживає в трьохквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 в приватизованій квартирі. Інші дві квартири приватизовані за сім`ями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Починаючи з 2009 року між співвласниками цього житлового будинку виник спір щодо користування прибудинковою територією та земельною ділянкою, яка відповідно до даних земельно-облікових книг закріплена (передана) в користування співвласників житлового будинку. За багатоквартирним житловим будинком по АДРЕСА_2 згідно книг по обліку оподаткування та земельно-облікових книг Кутської селищної ради облікована закріплена земельна ділянка площею 0,18 га. Позивач вказує, що за ним рахується земельна ділянка площею 0,10 га по АДРЕСА_2 , а інші два співвласники вказаного житлового будинку користуються земельною ділянкою 0,05 га та 0,03 га. За рельєфом місцевості частина земельної ділянки, знаходиться нижче за рівнем основної частини земельної ділянки, на якій розташований сам житловий будинок, та на ній розташована вигрібна яма від вказаного житлового будинку, яка є спільною власністю всіх трьох співвласників будинку.

26.11.2009 року ОСОБА_5 рішенням Кутської селищної ради надано дозвіл на виготовлення технічної документації на землю для ведення особистого селянського господарства, якою нібито вона користується тривалий час, що практично відповідає більше 0,05 га землі з 0,18 га, що закріплена за будинком по АДРЕСА_2 . Рішенням Верховного Суду від 26.09.2018 року позов ОСОБА_5 задоволений повністю та скасовано рішення Кутської селищної ради від 29.01.2010 року в частині задоволення протесту прокурора про скасування рішення селищної ради від 26.11.2009 року, але залишено в силі рішення Кутської селищної ради від 26.11.2009 року. Натомість, законність надання самого дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_5 не вирішувалась судом, а тільки - законність протесту прокурора. Верховний Суд в мотивувальній частині свого рішення зазначив, що приймає як доказ висновок судових інстанцій в тій частині, що між співвласниками трьохквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 відсутній спір щодо порядку та підстав користування землею, яка належить до цього багатоквартирного житлового будинку. Позивач вважає, що таке твердження не відповідає дійсності, так як попередні суди, а також Верховний Суд в розділі II мотивувальної частини свого рішення зазначає, що з акту комісії Кутської селищної ради від 11.11.2009 року та рішення Кутської селищної ради від 30.06.2009 року вбачається, що між співвласниками будинку, є спір щодо спільного користування закріпленою за ним земельною ділянкою, а Верховний Суд зазначає: «Суд не може виходити за межі підстав позову. Отже, предметом перевірки у справі є правомірність рішення від 29.01.2010 року про скасування наданого ОСОБА_5 дозволу на виготовлення технічної документації, а не рішення про надання такого дозволу». Тому позивач, з врахуванням висновку Верховного Суду, оскаржує саме незаконність рішення про дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації від 26.11.2009 року.

ОСОБА_1 вказує, що трьохквартирний житловий будинок по АДРЕСА_2 належить трьом співвласникам квартир, в тому числі - його сім`ї, в рівних долях по 1/3 частині, а тому право користування чи право власності на земельну ділянку повинно бути теж по 1/3 частині. Тому вважає, що у випадку залишення оскаржуваного рішення від 26.11.2009 року про надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації на більше 0,05 га буде порушено принцип рівності часток всіх співвласників.

Спірним рішенням Кутської селищної ради ОСОБА_5 надавалась земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, натомість позивач вважає, що закріплена за житловим будинком АДРЕСА_2 земельна ділянка відноситься до земель житлової і громадської забудови. Крім того, ОСОБА_5 під час звернення до Кутської селищної ради за одержанням дозволу на виготовлення технічної документації вказала неналежний номер договору на право тимчасового користування. Спір щодо порядку користування та права власності на земельну ділянку між співвласниками житлового будинку, за яким вона закріплена, можливо вирішити лише після скасування спірного рішення. Про остаточне вирішення законності рішення Кутської селищної ради від 26.11.2009 року позивачу стало відомо з рішення Верховного Суду від 26.09.2018 року, тому строк позовної давності ним не пропущений.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 підтримав позовні вимоги та пояснив, що за трьохквартирним житловим будинком АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка 0,18 га: на підвищенні знаходиться житловий будинок та частина прибудинкової земельної ділянки, а нижче (близько 0,05 га) розташована інша частина вказаної земельної ділянки. Лише два співвласника будинку є членами ОСББ, окрім ОСОБА_2 . З метою визначення розміру земельного податку співвласники будинку звернулись до Кутської селищної ради для визначення розміру закріпленої за будинком земельної ділянки. Кутська селищна рада відмовила у передачі у власність земельної ділянки, мотивуючи необхідністю розподілити земельну ділянку між співвласниками будинку. На 0,05 га прибудинкової земельної ділянки Кутською селищною радою 26.11.2009 року було надано ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою. На це рішення був поданий протест прокурора, на підставі якого Кутська селищна рада скасувала це своє рішення. Ці обставини слугували підставою для вирішення спору між співвласниками будинку щодо прибудинкової земельної ділянки в судовому порядку, в результаті чого Верховним Судом було зауважено, що сільська рада не мала права скасовувати самостійно своє ж рішення, а таке рішення може бути скасоване в судовому порядку. Наразі рішення Кутської селищної ради від 26.11.2009 року про дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою чинне. Право власності на прибудинкову земельну ділянку згідно чинного законодавства повинно передаватися ОСББ, а не окремим співвласникам. Крім того, на спірній земельній ділянці є сад та вигрібна яма, що належать усім співвласникам будинку та свідчить про належність спірної земельної ділянки до будинку АДРЕСА_2 . Підставою для прийняття спірного рішення був факт фактичного користування ОСОБА_5 спірною земельною ділянкою, але докази цього факту відсутні.

Представник Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області Січкар Л.Д. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Заперечує проти їх задоволення, мотивуючи тим, що спірне рішення було прийняте з дотриманням всіх норм чинного законодавства, зважаючи на те, ОСОБА_5 здійснювала користування спірною земельною ділянкою з 1996 року, сплачувала за неї земельний податок, тому її заява про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку для особистого селянського господарства, як закріплену за ОСОБА_5 згідно книг по обліку оподаткування та земельно-облікових книг, була задоволена в порядку процедури приватизації.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що рішенням Кутської селищної ради від 26.11.2009 року було надано ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення технічної документації для ведення особистого селянського господарства по фактичному користуванню земельної ділянки, яка знаходиться нижче рівня будинку, двору по АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 користувалася вказаною земельною ділянкою на підставі договору про право тимчасового користування землею на умовах оренди під городництво №38 від 06.11.1998 року між Кутською селищною радою та ОСОБА_5 . Тобто, вказана земельна ділянка, якою користувалася ОСОБА_5 , не є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку, а є суміжною із нею земельною ділянкою. Отже, права позивача спірним рішення не порушені, а підстави для скасування спірного рішення - відсутні. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності. За вказаних обставин просить позов залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та заперечув проти його задоволення, пояснив, що за будинком АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку розміром 0,18 га, в тому числі - земельну ділянку, на яку рішенням Кутської селищної ради від 26.11.2009 року надано ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення технічної документації для ведення особистого селянського господарства по фактичному користуванню. За ОСОБА_5 було закріплено 0,05 га, за ОСОБА_1 - 0.10 га, а за третьою квартирою - 0,03 га, що порушує інтереси співвласників будинку, адже у третій квартирі проживало дві сім`ї і за ними було закріплено більшу земельну ділянку, ніж за іншими співвласниками.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно довідки Кутської селищної ради №551/02-24 від 28.05.2015 року за жителями (співвласниками квартир) будинку АДРЕСА_2 згідно книг обліку оподаткування та земельно-облікових книг Кутської селищної ради обліковано загальну площу земель 0,18 га (а.с.20), а згідно довідки Кутської селищної ради №362/02-24 від 01.04.2015 року за ОСОБА_1 рахується 0,10 га по АДРЕСА_2 (а.с.19). Рішенням Кутської селищної ради від 26.11.2009 року земельна ділянка, яка знаходиться нижче рівня будинку АДРЕСА_2 , підлягає передачі у власність землекористувачам під ведення особистого селянського господарства; надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації для ведення особистого селянського господарства по фактичному користуванню земельної ділянки, яка знаходиться нижче рівня будинку, двору; земельна ділянка, яка знаходиться у верхній частині - на рівні розташування житлового будинку залишити за жильцями будинку як подвір`я загального користування, для обслуговування будинку та господарських будівель і споруд (а.с.8).

Згідно договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди під городництво від 06.11.1998 року Кутською селищною радою було надано ОСОБА_5 у тимчасове користування земельну ділянку площею 0,04 га на три роки (а.с.25). Тобто, на час надання ОСОБА_5 дозволу на виготовлення технічної документації для ведення особистого селянського господарства по фактичному користуванню земельної ділянки, яка знаходиться нижче рівня будинку, двору строк дії договору від 06.11.1998 року минув.

Згідно книги записів/реєстрації договорів на право тимчасового користування на землю на умовах оренди під городництво Кутської селищної ради договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди під городництво від 06.11.1998 року не реєструвався (а.с.24).

Рішенням Кутської селищної ради від 29.01.2010 року було скасовано рішення Кутської селищної ради від 26.11.2009 року (а.с.70).

Згідно довідки Кутської селищної ради №251/02-24 від 02.08.2019 року (а.с.74) Кутська селищна рада не має можливості встановити точну площу прибудинкової території для обслуговування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.74).

Постановою Косівського районного суду від 10.04.2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 року та постановою Верховного Суду від 26.09.2018 року, визнано не чинним рішення Кутської селищної ради від 29.01.2010 року. Отже, рішення Кутської селищної ради від 26.11.2009 року є чинним.

Згідно довідки №23/02-24 від 29.01.2010 року Кутської селищної ради (а.с.39 справи №347/293/13-а) за жителями будинку АДРЕСА_2 згідно книг обліку оподаткування та земельно-облікових книг Кутської селищної ради числиться 0,05 га за ОСОБА_5 , 0,10 га за ОСОБА_1 , 0,03 га за ОСОБА_8 , а довідкою Кутської селищної ради №551/02-24 від 28.05.2015 року стверджується, що вказаним будинком закріплено земельну ділянку розміром 0,18 га, що не відповідає пропорційності розподілу права користування земельною ділянкою, закріпленою за будинком, між його співвласниками. Натомість, інші співвласники будинку не оспорюють розмір земельної ділянки, закріпленої за ОСОБА_1 (0.10 га), та аналізуючи спірне рішення ОСОБА_5 , звертаючись до Кутської селищної ради за дозволом на виготовлення технічної документації на земельну ділянку з метою її приватизації, претендувала на земельну ділянку, яка була у її фактичному користуванні, що не порушує прав ОСОБА_1 , за яким закріплено значно більшу частину закріпленої за будинком земельної ділянки.

Разом з тим, спірна земельна ділянка площею 0,18 га закріплена за житловим будинком АДРЕСА_2 та відноситься до земель громадської забудови, тому надання у власність співвласникам житлового будинку частини закріпленої за ним земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про зміну цільвого призначення земельної ділянки не відповідає містобудівній документації (а.с.120-121 справи №347/293/13-а) щодо цільового призначення земельної ділянки.

Відповідно до ч.1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно дост. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулась за захистом свого права ( ст.ст. 3,4,11 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Відповідно до ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з положеннями ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до п. «д» ч.2 ст.92 Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч.1 ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті «а» частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Відповідно до ч.2 ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.ч.3-4 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпними та не потребують додаткового розширеного тлумачення.

Відповідно до ч.6 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Згідно з ч.12 ст.123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Відповідно до ч.15 ст.123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових акті

Відповідно до ч.1 ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Згідно з ч.2 ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст.42 Земельного кодексу України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Таким чином, зазначеними нормами передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, Кабінетом Міністрів України не визначено порядку передачі безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку.

Зважаючи на те, що спірним рішення ОСОБА_5 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за рахунок частини земельної ділянки, яка фактично закріплена за житловим будинком АДРЕСА_2 та відноситься до земель громадської забудови, що не відповідає містобудівній документації щодо цільового призначення земельної ділянки - рішення Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 26.11.2009 року про надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою з передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства підлягає скасуванню.

Щодо строку позовної давності, суд зазначає, що за змістом ч.2 та ч.3 ст.264 ЦК України: позовна давність переривається та її перебіг починається заново у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Перебіг позовної давності обчислюється за загальним правилом від дня, коли особа довідалася (могла довідатись) про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі інших позовів, заяв про закриття провадження у справі тощо. Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19 та Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/3405/19

Так, спірне рішення Кутської селищної ради від 26.11.2009 року було на підставі протесту прокурора скасовано рішенням Кутської селищної ради від 29.01.2010 року. ОСОБА_5 оскаржила рішення Кутської селищної ради від 29.01.2010 року до суду та рішенням Косівського районного суду від 10.04.2013 року воно було скасовано, позицію суду першої інстанції підтримав Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23.06.2015 року і Верховий Суд постановою від 26.09.2018 року. Отже, дія спірного рішення Кутської селищної ради від 26.11.2009 року відновилася з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду - 23.06.2015 року та остаточно спір щодо законності рішення Кутської селищної ради від 29.01.2010 року було вирішено 26.09.2018 року Верховним Судом. Тобто порушення прав позивача спірним рішення продовжилося з 26.09.2018 року, а даний позов подано 30.08.2019 року, тому строк позовної давності у даній справ не пропущено.

Крім цього, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати: судовий збір в сумі 768,40 грн. витрати на правничу допомогу в сумі 3200 грн., які документально підтверджені і заперечень щодо їх розміру сторона відповідача не висловила.

Керуючись ст.ст. 11, 15 ЦК України, ст.ст. 263-265, 268 ЦПК, ст. 118 Земельного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити повністю.

Скасувати рішення Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 26.11.2009 року про надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою з передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по фактичному користуванню.

Стягнути з Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області (, пл.Вічевий майдан, 9, с.Кути, Косівський район, Івано-Франківська область), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 ) судові витрати: по 1984 (одній тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 20 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 26.09.2022 року.

Суддя: Д.С. Драч