Справа №155/727/22
Провадження №2/155/351/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Яремчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Задурської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Горохів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов мотивований тим, що позивачка є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . 03 вересня 2003 року її дочка ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 . За час їх шлюбу зі згоди позивачки ОСОБА_2 було зареєстровано у вказаному вище житловому будинку. Шлюб дочки позивачки з ОСОБА_2 було розірвано 10 серпня 2013 року. Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 виїхав з усіма особистими речами у невідомому напрямку, в даний час його фактичне місце проживання позивачці невідоме. Залишивши будинок, відповідач припинив будь-які контакти з позивачкою та колишньою дружиною, не давав жодної звістки про себе. ОСОБА_2 не проявляв будь-якого інтересу до житла, не повідомляв, що планує згодом до нього повернутись. Позивачка вказує, що будь-яких перешкод у користуванні житловим приміщенням вона та члени її сім`ї відповідачу не чинили. Позивачка самостійно не може зняти з реєстрації відповідача за вищевказаною адресою, що створює їй незручності у зв`язку зі сплатою за нього додаткових комунальних послуг. У зв`язку з вищенаведеним, ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 24 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в поряду спрощеного позовного провадження.

Позивачка в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки 21.09.2022 подала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, пред`явлені вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, хоча ухвала разом із матеріалами позовної заяви та судовою повісткою вчасно та з додержанням вимог процесуального закону направлялись за місцем його реєстрації (проживання), однак поштова кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою уповноваженої особи «Укрпошти» «адресат відсутній».

За таких обставин суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 2-6236/11 (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2021 року), згідно якої у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дана обставина стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №197840730 від 27.01.2020 (а.с.7).

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 30 серпня 2018 року, ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 03 вересня 2003 року та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с.5).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано 10 серпня 2013 року (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у належному позивачці житловому будинку, що стверджується довідкою старости виконавчого комітету Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 28.07.2022 №91 (а.с.15).

Реєстрація відповідача у спірному будинку підтверджується відповіддю відділу «Центр надання адміністративних послуг» Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 11.08.2022 №212/08-15/2-22, яка надійшла 24.08.2022 на запит суду.

Відповідно до актів від 14 червня 2021 року та 28 липня 2022 року, комісією у складі старости Новосілківського старостинського округу Пились Є.Т. та спеціаліста II категорії відділу «Центр надання адміністративних послуг» Ціко Г.М., у присутності сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за результатами обстеження було встановлено, що ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає з 10 серпня 2013 року, постійне місце проживання невідоме (а.с.8,9).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно із ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачки права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 502/922/18 (провадження №61-1913св20).

Судом встановлено, що позивачка є власником вищевказаного житлового будинку.

Відповідач, який зареєстрований у належному позивачці житловому будинку, в силу положень частини другої статті 64 ЖК Української РСР частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР не є членом сім`ї власника (позивачки) житлового будинку, спільним побутом із позивачкою не пов`язаний, оскільки за вищевказаною адресою тривай час не проживає, участі в утриманні житла та сплаті комунальних послуг не приймає.

Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у вказаному житловому будинку у позивачки виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, що свідчить про перешкоди у користуванні таким житлом.

Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що між відповідачем і власником будинку наявна домовленість про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

За таких обставин, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком.

З Довідки до акту огляду МСЕК сер.ВЛН №0098149 вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом першої групи (а.с.16).

У зв`язку з вищенаведеним, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.12, 13, 77, 78, 81, 141, 263-265, ЦПК України, ст.ст. 15,16, 317, 383, 391 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) в користь держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Яремчук С.М.