Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

справа № 521/21379/20

провадження № 2/521/236/22

13 вересня 2022 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Жезняк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частину незавершеного будівництва та за об`єднаним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на майно, що було придбано під час перебування у шлюбі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на частину незавершеного будівництва, посилаючись на те, що під час шлюбу ними за спільні кошти, згідно договору купівлі-продажу від 22 грудня 2000 року, було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 519 кв.м.. В подальшому за час шлюбу подружжя збудувало житловий будинок, гараж та інші надвірні споруди на вказаній земельній ділянці, проте, відповідач відмовилася оформлювати прийняття цього будинку, гаражу та інших надвірних споруд до експлуатації та реєструвати право власності на нього. Позивач вказує, що збудований за час шлюбу за спільні кошти житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя , разом з тим, цей будинок не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідачки, а він позбавлений можливості здійснити такі дії, що перешкоджає йому реалізувати своє право на отримання у власність частини набутого за час шлюбу зазначеного майна.

Відповідно до уточнення до позовної заяви, яке надійшло до суду 10 травня 2022 року, ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право, як співзабудовника, на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва, а саме, одноповерхового житлового будинку літ « А,А1», який складається з - коридор - 8,5 кв.м.; житлова кімната - 9,1 кв.м.; житлова кімната - 17,3 кв.м.; житлова кімната - 13,8 кв.м.; коридор - 4,7 кв.м.; житлова кімната - 9,8 кв.м.; кухня - 14,1 кв.м.; коридор - 9,1 кв.м.; вбиральня - 2,8 кв.м.; ванна кімната - 5,2 кв.м. загальною площею 94,4 кв.м., гаража літ «З» - загальною площею 56,7 кв.м., сараю літ «Л» - загальною площею 9,1 кв.м., вбиральні літ «Ж» - загальною площею 1,0 кв.м., розташованого на земельної ділянці площею 519 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з ОСОБА_2 судовий збір та інші судові витрати у розмірі 22372 (двадцять дві тисячі триста сімдесят дві) гривні.

ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на майно, що було придбано під час перебування у шлюбі, посилаючись на те, що за час їхнього спільного проживання, нею за особисті кошти, які були отримані в результаті здійснення різних правочинів з майном, було придбане спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та в подальшому за власні кошти вона вела будівництво та реконструкцію зазначеного будинку, а ОСОБА_1 не приймав жодної участі у придбанні та будівництві. У зв`язку з цим ОСОБА_3 просить суд визнати майно, а саме будинок по АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 21 червня 2022 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №521/21379/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на Ѕ частину незавершеного будівництва з цивільною справою № 521/17060/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на майно, що було придбано під час перебування у шлюбі, присвоєно об`єднаній справі єдиний номер №521/21379/20.

Позивач за первісним позовом та відповідач за об`єднаним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, його представник подала до суду заяву, відповідно до якої просила позовні вимоги за первісним позовом задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог по об`єднаному позові відмовити у повному обсязі, справу розглянути за відсутності сторони позивача за первісним позовом та відповідача за об`єднаним позовом.

Відповідач за первісним позовом та позивач за об`єднаним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, в ході розгляду справи первісний позов не визнавала, просила відмовити у задоволенні первісних позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частину незавершеного будівництва та про відмову у задоволенні об`єднаного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на майно, що було придбано під час перебування у шлюбі, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбу з 13 лютого 1993 року. Після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_4 .

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 11 червня 2020 року у справі №521/18471/19 шлюб між сторонами розірвано.

Прізвища після розірвання шлюбу рішенням суду залишено без змін, однак відповідно до паспорта громадянина України № НОМЕР_1 дійсним прізвищем відповідача за первісним позовом та позивача за об`єднаним позовом на даний час є Зайва.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 грудня 2000 року, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 купила житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з одного кам`яного житлового будинку, позначеного на схематичному плані літ. «А», житловою площею 26,4 кв.м. і надвірних споруд: літ. «В», «Г», «Д» - сараї, літ. «Е» - душ, літ. «Ж» - вбиральня, №1-2 - огорожа, І - мостіння, що розміщені на земельній ділянці площею 519 кв.м.

Згідно з архівними матеріалами на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 з інвентаризаційної справи, які надані КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР в період з 2000 по 2008 роки з метою поліпшення житлово-побутових умов проживання та відновного ремонту конструкцій житлового будинку, були виконані роботи по реконструкції житлового будинку літ «А» і господарських будівель.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від 25 травня 2021 року, житловий будинок літ. «А» представлений наступним складом приміщень: коридор - 8,5 кв.м.; житлова кімната - 9,1 кв.м.; житлова кімната - 17,3 кв.м.; житлова кімната - 13,8 кв.м.; коридор - 4,7 кв.м.; житлова кімната - 9,8 кв.м.; кухня - 14,1 кв.м.; коридор - 9,1 кв.м.; туалет - 2,8 кв.м.; ванна кімната - 5,2 кв.м. загальною площею 94,4 кв.м., житловою площею 50,0 кв.м., підсобною 44,4 кв.м.; гараж під літ. «З» - загальною площею 56,7 кв.м.; убиральня під літ. «Ж» - загальною площею 1,0 кв.м.; сарай під літ. «Л» - загальною площею 9,1 кв.м.

Висновком №652 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складеного 07 вересня 2021 року, встановлено, що гараж під літ. «З» та сарай під літ. «Л» побудовані в період з 2000 по 2008 роки, відповідно до технічного паспорту від 20 березня 2008 року є самовільними спорудами, мають задовільний технічний стан.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351 ЦК України), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883 ЦК України), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, необхідно визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду, оскільки її фізичне створення розпочато, однак не завершено.

Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі №158/2404/13-ц та у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2020 року у справі №488/3103/17-ц.

Судом встановлено, що будинок під АДРЕСА_1 був придбаний ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 та те, що поліпшення житлово-побутових умов проживання, ремонт, добудова, реконструкція житлового будинку та інших господарських надвірних споруд здійснювалися також в період перебування сторін у шлюбі.

В судовому засіданні в якості свідків допитано ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які зазначили, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у будівництві та реконструкції спірного домоволодіння.

Реконструйований будинок, надвірні споруди та гараж на даний час не прийняті до експлуатації відповідно до вимог чинного законодавства та право власності на них не зареєстровані.

Відповідно до висновку №652 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 07 вересня 2021 року, реконструйований будинок, надвірні споруди та збудований гараж, що розташовані на земельній ділянці площею 519 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , відповідають діючим державним будівельним нормам, є об`єктами завершеного будівництва, їх ринкова вартість станом на дату складання висновку становить 1352000 (один мільйон триста п`ятдесят дві тисячі) гривень, житловий будинок літ. «А,А1» знаходиться у фактичному використанні, характеризується 100% готовністю будівництва всіх конструктивних елементів, в тому числі в частині підключення інженерних комунікацій.

Таким чимном, виходячи з того, що об`єкт незавершеного будівництва готовий до експлуатації, будівництво його закінчене, він експлуатується за своїм функціональним призначенням, не приймається в експлуатацію і право власності на нього не оформлюється з волі відповідача за первісним позовом, що позбавляє позивача за первісним позовом можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права, як співзабудовника, на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва.

Статтею 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить суд стягнути на його корить судові витрати у розмірі 22372 (двадцять дві тисячі триста сімдесят дві) гривні та надає розрахунок витрат, однак суд вважає, що справедливим та обґрунтованим розміром судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 є 11186 (одинадцять тисяч сто вісімдесят шість) гривень.

ОСОБА_3 в об`єднаному позові просить суд визнати майно, а саме будинок по АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю, посилаючись на те, що саме нею за особисті кошти, які були отримані в результаті здійснення різних правочинів з майном, було придбане спірне домоволодіння.

Позивач за об`єднаним позовом вказує, що в результаті продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала їй та її батькам, на її ім`я було придбано квартиру АДРЕСА_4 та в подальшому, у зв`язку з продажом квартири АДРЕСА_4 , було придбано будинок під АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до свідоцтва про право власності від 14 жовтня 1997 року, належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_10 та членам її сім`ї ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 в рівних частках.

Відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №21806 від 04 листопада 1997 року, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , яка діє від себе особисто та від імені та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_12 продали квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, власниками та продавцями квартири за адресою: АДРЕСА_3 були чотири члени сім`ї.

Позивачем за об`єднаним позовом ОСОБА_3 не надано суду жодних доказів, що кошти, які були отримані з продажу зазначеної квартири передані саме їй для купівлі квартири АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 вказує, що квартира АДРЕСА_4 була придбана на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого Одеською Новою біржою №1697/97 від 05 листопада 1997 року, а 16 листопада 2000 року була відчужена на підставі договору купівлі-продажу та 22 грудня 2000 року на підставі договору купівлі-продажу за її власні кошти, отримані в результаті продажу квартири АДРЕСА_4 , придбаний будинок під АДРЕСА_1 .

Відповідач за об`єднаним позовом ОСОБА_1 зазначає, що квартиру АДРЕСА_4 вони разом з ОСОБА_3 придбали за сумісні кошти, знаходячись у зареєстрованому шлюбі, та, відповідно, житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 придбали після продажу квартири по АДРЕСА_5 також за спільні кошти.

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі №711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем за об`єднаним позовом не надано суду жодних доказів, що спірне майно було придбане за кошти, які належали їй особисто.

На підставі досліджених доказів суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на майно, що було придбано під час перебування у шлюбі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63, 68, 70 СК України, ст.ст. 331, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частину незавершеного будівництва задовольнити частково.

Визнати право ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ), як співзабудовника, на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва, а саме, одноповерхового житлового будинку літ « А,А1», який складається з - коридор - 8,5 кв.м.; житлова кімната - 9,1 кв.м.; житлова кімната - 17,3 кв.м.; житлова кімната - 13,8 кв.м.; коридор - 4,7 кв.м.; житлова кімната - 9,8 кв.м.; кухня - 14,1 кв.м.; коридор - 9,1 кв.м.; вбиральня - 2,8 кв.м.; ванна кімната - 5,2 кв.м. загальною площею 94,4 кв.м., гаража літ «З» - загальною площею 56,7 кв.м., сараю літ «Л» - загальною площею 9,1 кв.м., вбиральні літ «Ж» - загальною площею 1,0 кв.м., розташованого на земельної ділянці площею 519 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ) - 11186 (одинадцять тисяч сто вісімдесят шість) гривень сплачених судових витрат.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на майно, що було придбано під час перебування у шлюбі відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк

13.09.22