Справа № 212/2268/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Зюркевич В.В., представника позивача адвоката Морозов Є.Є., представника відповідача адвоката Храмов М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності та визнання права власності, -

встановив:

22 березня 2021 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась позивач ОСОБА_1 (надалі Позивач) з позовом до відповідача ОСОБА_2 (надалі Відповідач) про припинення права власності на 1/9 частину квартири та визнання права власності на 1/9 частину квартири. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у спільній частковій власності сторін знаходиться квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що частка відповідача у вказаному будинку є незначною, остання квартирою не користується, оплату комунальних послуг не здійснює. Отже, оскільки позивач спроможна виплатити відповідачу компенсацію вартості його частки у спірному будинку, ОСОБА_1 просить суд задовольнити позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Морозов Є.Є. в судових засіданнях позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, послалися на обставини, що зазначенні у позовній заяві та процесуальних документах, що подані позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Храмов М.П. в судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд відмовити в задоволенні позову. Відповідача на питання суду повідомила, що на даний час мешкає за наступною адресою: АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі володіє часткою на праві власності у розмірі 1/5, зазначена квартира має малу площу. У квартирі мешкає разом з чоловіком та двома дітьми з дозволу інших співвласників та сплачує іншим співвласникам грошові кошти за оренду квартир, в яких вони проживають та надає продукти харчування іншим співвласникам за право проживати в вищезазначеній квартирі за відсутності інших співвласників.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 04 лютого 2021 року здійснила платіж на суму 32040 гривень 00 копійок на банківські реквізити по сплаті судового збору при поданні відповідних заяв до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач по справі володіє на праві власності наступним майном:

-1/9 частки квартири АДРЕСА_3 , квартира трьохкімнатна, загальна площа 61.7 м.кв., житлова, 43.4 м.кв.;

-1/5 частки квартири АДРЕСА_4 , квартира двохкімнатна, загальна площа 41.7 м.кв., житлова, 23.8 м.кв.

Судом встановлено, що відповідно до висновку експерта від 28.04.2022 р. №15-22 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи слідує, що виділити в натурі 1/9 частку в квартирі АДРЕСА_3 , технічно не можливо. Варіантів виділу частки не існує. Технічно не можливо виділити 1/9 частку в квартирі АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що відповідало до звіту про оцінку майна 1/9 частки квартири АДРЕСА_3 , квартира трьох кімнатна, загальна площа 61.7 м.кв., житлова, 43.4 м.кв., дата оцінки на 02 лютого 2021 року становить 32040 гривень 00 копійок, строк дії оцінки 6 місяців від дати оцінки.

В судовому засіданні судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 володіє на праві власності наступним майном:

-8/9 частки квартири АДРЕСА_3 , квартира трьохкімнатна, загальна площа 61.7 м.кв., житлова, 43.4 м.кв., що підтверджується матеріалами справи.

Статтею 41 Конституції України унормовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до приписів статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2).

Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.7).

За змістом ч.ч. 1-3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Статтею 365 ЦК України унормовано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч.1). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.2).

Аналіз диспозиції та змісту статті 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України. При цьому, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено лише за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), в якій зазначено, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».

У постанові від 18 грудня 2018 р. у справі № 908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники фізичні особи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем в ході розгляду цієї справи не доведено належними та допустимими доказами, що припинення права часткової власності відповідача ОСОБА_2 на 1/9 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди інтересам останньої або ж, якщо така шкода буде завдана, то вона не буде істотною.

Так, суд виходить з того, що у відповідача ОСОБА_2 є на праві власності частка у розмірі 1/5 на квартиру АДРЕСА_4 , що має загальну площу 41.7 м.кв., житлова, 23.8 м.кв та 4/5 вищезазначеної квартири належить іншим співвласникам та квартира має незначну загальну та житлову площу.

За таких обставин, а також враховуючи відсутність згоди відповідача ОСОБА_2 на припинення її права часткової власності на 1/9 частину квартири за адресою: квартира АДРЕСА_3 , з метою не порушення принципу рівності прав співвласників та не завдання істотної шкоди інтересам останньої та не внесення позивачем ОСОБА_1 , вартості цієї частки на депозитний рахунок суду за вірними реквізитами, враховуючи, що строк дії висновку про вартість частки нерухомого майна 6 місяців від дати оцінки, дата оцінки 02 лютого 2021 року, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог. У зв`язку з чим, у задоволенні позову судом відмовляється.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності та визнання права власності, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 20 вересня 2022 року.

Суддя: Р. В. Дехта