Справа № 344/561/22
Провадження № 22-ц/4808/768/22
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Шандалович В.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 , представника позивача ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" Дикун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бабій О.М. 03 травня 2022 року у м.Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 році ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» подано позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання в розмірі 46 542,29 гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач надає послуги теплопостачання до житлового приміщення по АДРЕСА_1 . Взяті на себе зобов`язання по оплаті комунальних послуг відповідачі не виконують належним чином, у зв`язку із чим станом на 01.11.2021 року виникла заборгованість у розмірі 46542,29 грн.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. (а.с.1-2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 травня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги теплопостачання за період з 01.11.2018 по 01.11.2021 року в розмірі 21891,17 грн та витрати по оплаті судового збору в розмірі по 533,79 гривень з кожного. В іншій частині вимог відмовлено (а.с.117-121).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, у якій посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказують, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надавало неякісні послуги, а іноді зовсім не надавало (із крана лилася літня вода замість гарячої), а нарахування грошових коштів проводилось як за належні послуги.

Щодо неналежного надання послуг вони звертались до міського голови міста Івано-Франківська, Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», Міського управління комунального господарства, УЖКГ м.Івано-Франківська. Надалі, вони 04 травня 2010 року самовільно відключились від послуг централізованого опалення і гарячого водопостачання, про що повідомили 05 травня 2010 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та попередили, що вважають договір розірваним і оплачувати кошти, в разі їх нарахування, не будуть.

В 2008 році звертались з заявою до УЖКГ з проханням отримати дозвіл на відключення гарячого водопостачання і централізованого опалення та встановлення індивідуального опалення. УЖКГ повідомило, що протягом листопада 2007 року-січня 2008 року було отримано 8835 звернень щодо відключення квартир від мереж центрального опалення. Управлінням було підготовлено проекти рішення виконавчого комітету та сесії міської ради з додатком списку звернень мешканців про надання дозволу на відключення квартир від теплопостачання,однак рішення не було прийнято. В даному списку їхнє звернення було під №6432.

Під час судового засідання зазначалось про надання представником позивача калькуляції або кошторису витрат, які відповідачі понесли при наданні послуг квартирі, яка відключена від їх мереж. Однак, жодних відомостей (калькуляції) не представлено суду, що призвело до постановлення незаконного рішення про безпідставне стягнення з них коштів за ненадані послуги.

Просили рішення суду скасувати, провадження у справі закрити (а.с.124-129).

ДМП «Івано-Франківськтеплокумуненерго», вважаючи рішення законним і обгрунтованим, подано відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що апелянтами не надано доказів, котрі б свідчили про дотримання визначеної законом процедури відключення від мереж теплопостачання та гарячого водопостачання, оскільки вказаний факт має суттєве значення, відповідно немає підстав для припинення нарахувань, адже законом не передбачено обов`язку припинення нарахування споживачам, котрі самовільно від`єднались від системи централізованого опалення.

Крім того, з моменту проведення самовільного відключення минув немалий проміжок часу, за який вони могли узаконити процедуру відключення, надати відповідні документи позивачу, який в свою чергу був би зобов`язаний припинити нарахування за надані послуги.

Таким чином, немає підстав для припинення нарахування плати за надані, але не спожиті послуги, а тому відповідачам і в подальшому буде нараховуватись оплата за надані послуги (а.с.192-194).

У судове засідання не з`явилася апелянт ОСОБА_2 , про причини неявки не повідомила, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності апелянта ОСОБА_2 .

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , представника позивача ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" Дикун І.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що предметом спору, який виник між сторонами, є стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг з теплопостачання у квартирі по АДРЕСА_1 .

Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення щодо казаної квартири.

Згідно свідоцтва про право власності від 13.05.1996 року квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 та членам її сім`ї - ОСОБА_1 (чоловік), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (дочка) в рівних частинах (а.с.102).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Апелянт ОСОБА_1 у судовому заяві данні пояснив, що у квартирі за весь оспорюваний період проживають він та дружина ОСОБА_2 . Їх діти ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (дочка) проживають окремо і комунальними послугами у цьому житлі не користуються взагалі.

ДМП "ІФТКЕ" оприлюднено публічний договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.10.2017 року Цей договір є підставою для появи публічно-правових взаємовідносин ДМП "ІФТКЕ" з усіма без винятку споживачами, які підпадають під цю категорію (а.с.6-7).

Договір між позивачем та відповідачами не укладався.

Однак, відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуги з постачання теплової енергії не звільняє споживача послуги від обов`язку здійснювати своєчасну оплату за отримані послуги.

Відповідно до розрахунку, поданого позивачем, заборгованість за послуги теплопостачання станом на 01.11.2018 року становить 24651,12 гривень, за листопад та грудень 2018 року нараховано 1744, 71 грн., за 2019 рік нараховано 6981, 79 грн., за 2019 рік -6799 грн., з січня по липень включно 2021 року - 6365, 63 грн., а всього нараховано 46542,29 гривень. З серпня 2021 року нарахування плати за послуги теплопостачання не здійснювалося (а.с.5).

Відповідачами надано копії листів-звернень до органів державної влади та місцевого самоврядування з приводу неналежного надання ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» послуг з теплопостачання (а.с.29-30,44-51) та заявами про надання дозволу на від`єднання квартири від центрального опалення і гарячого водопостачання (а.с.59)

Щодо ОСОБА_5 складався протокол про адміністративне правопорушення №2 від 13.05.2010 року представниками ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» за фактом самовільного відключення від централізованої системи опалення та порушення правил користування тепловою енергією (а.с.56).

Факт відключення від гарячого водопостачання та самовільного відключення від опалення встановлено актами від 13.05.2010 (а.с. 54,55).

Відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення житлового приміщення відповідачів від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання їм послуг з постачання тепла матеріали справи не містять.

В січні 2015 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» зверталось із заявою про видачу судового наказу ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

За результатом розгляду заяви ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 02.02.2015 року Івано-Франківським міським судом видано судовий наказ про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь стягувача заборгованість за надані послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 6310 гривень та судовий збір в сумі 121,80 грн, який в подальшому скасовано судом за заявою відповідачів (а.с.45).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з положень ч.2 ст. ст.7, ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.526 ЦК України, ч.1 ст.543 ЦК України, ст.256, 260,ч.1 ст.543 ЦК України, ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановивши наявність факту порушеного права позивача на отримання оплати за послуги теплопостачання, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, про що стороною заявлено в судовому засіданні, виходив з того, що строк позовної давності підлягає застосуванню до вимоги про стягнення заборгованості, яка нарахована до 01 листопада 2018 року. За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 листопада 2018 року по 01 листопада 2021 року в розмірі 21891,17 грн.

З такими висновками суду першої інстанції не в повній мірі погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (Закон втратив чинність з 1 травня 2019 року (згідно із Законом України від 9 листопада 2017 року N 2189-VIII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 7 червня 2018 року N 2454-VIII).

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Крім того, відповідно до статті 7 зазначеного Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належали, зокрема встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону (п.2); затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням (п.3);визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства (п.4).

В силу приписів статті 19 Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

10.04.2014 року ст. 19 Закону доповнено частиною 4, якою встановлено, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація ).

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Цьому праву споживача кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності, врегульовані Законом України «Про теплопостачання».

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів, а також норм і правил.

Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

В силу положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом п. 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 20 Правил надання послуг із централізованого опалення плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

З 10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, відповідно до пунктів 1 та 2 Прикінцевих та Перехідних положень якого цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 7 частини першої, пункту 10 частини другої та пункту 2 частини четвертої статті 7, частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, частини першої статті 26, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року. Визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про житлово-комунальні послуги" з дня введення в дію цього Закону.

Відповідно до цього закону, до житлово-комунальних послуг належать, зокрема послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води (п.3 ч.1 статті 5), споживач наділений правом отримання житлово-комунальних послуг, відповідно покладений на споживача обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг (стаття 7).

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону.

Встановлено, що відповідач не здійснював оплату за постачання теплової енергії, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість за послугу з постачання теплової енергії що підтверджено наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Отже, суд дійшов вірного висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо оплати таких послуг.

Проте, судом залишено поза увагою наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення боргу за строком позовної давності, нарахованої по 01.11.2018 року в розмірі 24651, 12 гривень і стягуючи заборгованість за період з 01.11.2018р. по 01.11.2021 року в розмірі 21891,17 грн. суд допустився помилки.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Із дослідженого розрахунку боргу за теплоенергію (а.с.5,23) встановлено, що нарахована заборгованість станом на 01.11.2018 р. загальною сумою в розмірі 24 651, 12 грн. При цьому позивачем не надається детального розрахунку боргу за кожен рік і місяць, а також не зазначена початкова дата утворення боргу. Ця обставина не дає можливості суду перевірити обставини виникнення і правильність нарахування боргу.

За таких обставин слід дійти висновку, що позивачем не доведені як наявність боргу, так і його розмір станом на 01.11.2018 року.

Таким чином, в цій частині позовних вимог слід відмовити у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

В судовому засіданні у суді першої інстанції відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

За ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У судовому засіданні встановлено, що 02.02.2015 року Івано-Франківським міським судом видано судовий наказ про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь стягувача заборгованість за надані послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 6310 гривень та судовий збір в сумі 121,80 грн, який скасовано судом за заявою відповідачів у 2015 році.

Ці обставини підтверджуються обома сторонами.

Таким чином, обставини переривання строку позовної давності відсутні, оскільки після скасування судового наказу і до подання цього позову минув трьохрічний строк.

Враховуючи, що позов ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» подано 13 січня 2022 року, суд помилково стягнув з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з теплопостачання поза межами трирічного строку позовної давності, за період з 01 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року, за який нарахована заборгованість в розмірі 1744.71 грн. За цей період слід відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки позивачу було відомо про порушення його права кожного наступного місяця, коли не надійшла оплата за послугу за попередній місяць.

Крім того, розрахунок заборгованості свідчить про те, що заборгованість за теплову енергію нараховувалася позивачем по липень 2021 року включно, а за серпень, вересень та жовтень 2021 року нарахування були відсутні, тому і в цій частині позов необґрунтований.

Таким чином,оскільки відповідачами не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті послуг з теплопостачання за період з 01 січня 2019 року по липень 2021 року включно, а також іншого розрахунку наявної заборгованості, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із невиконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг з них, тому на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з теплопостачання та гарячого водовідведення з січня 2019 року по серпень (по липень включно) 2021 року. Відповідна заборгованість в межах строку позовної давності становить 20 146,46 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вимоги у справі не підтверджено доказами, а саме договором, укладеним між сторонами, адже згідно правового висновку Верховного Суду у постанові у справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019 споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Ч. 6 ст. 26 цього ж Закону передбачено, що у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

У п. 39 Правил користування тепловою енергією передбачено право споживача вибирати теплопостачальну організацію, а також відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію в строк, передбачений договором.

Пунктами 24, 25, 26 Правил надання послуг визначено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Зазначеним Порядком встановлено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання повинен відповідати вимогам чинних нормативних документів. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. По закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Для виконання робіт з підготовки внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП до опалювального сезону після відключення приміщення від мереж його власник, наймач (орендар) зобов`язаний надавати представнику виконавця послуг з ЦО і ГВП можливість доступу до транзитних трубопроводів відповідно до порядку їх технічного огляду, установленого Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджено центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Пунктами 25, 26 вказаних Правил передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води регламентується Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), і здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (чинний на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Хоча відповідач не отримував у квартирі послуг централізованого опалення, однак ці обставини настали внаслідок самовільного порушення Порядку відключення від мереж централізованого опалення самим відповідачем і встановлення у квартирі альтернативного опалення, тому ці обставини не виключають його обов`язку оплатити послуги теплопостачання позивачу.

Разом з тим, відповідачем не представлено доказів, що послуги з централізованого опалення не надавалися в цілому у будинку, зокрема не опалювалися місця загального користування.

У зв`язку з тим, що позивач несе обов`язки, нарівні з іншими мешканцями будинку, щодо утримання будинку, тому на нього, в тому числі, покладений тягар щодо витрат за послуги централізованого опалення і місць загального користування.

Таким чином, доводи позивача про ненадання послуг відповідачем взагалі і неправомірність нарахування плати за централізоване теплопостачання, не приймаються судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 683/2223/17 (провадження № 61-44982св18), від 18 вересня 2019 року у справі № 215/1724/16-ц (провадження № 61-1632св18).

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів відключення квартири від мереж централізованого опалення, а самовільне відключення від мереж не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання

Згідно із ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки управі спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна,у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Таким чином, механізм солідарного стягнення витрат по утриманню майна із співвласників не може бути застосований.

В цій частині судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 травня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (м. Івано-Франківськ, вул. Б.Хмельницького, буд. 59 «А», ) заборгованість за надані послуги теплопостачання за період з січня 2019 року по серпень 2021 року в розмірі 10 073, 23 грн (десять тисяч нуль сімдесят три гривні двадцять три копійки ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (м. Івано-Франківськ, вул. Б.Хмельницького, буд. 59 «А», ) заборгованість за надані послуги теплопостачання за період з січня 2019 року по серпень 2021 року в розмірі 10 073, 23 грн (десять тисяч нуль сімдесят три гривні двадцять три копійки ).

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 20 вересня 2022 року.