Провадження № 2/369/1732/22
16.09.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
при секретарі Світлак Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна, -
покласти судовий збір у розмірі 908 грн. на відповідача.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.08.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.
У судове засідання відповідач ФОП ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23 березня 2020 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений Договір на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей № 2303-1-2020, відповідно до умов якого виконавець (відповідач) зобов`язався виконати проектування (креслення), виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей, а Замовник (позивач) зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу відповідно до умов договору.
Відповідно до п. 1.4 Договору про внесення змін передбачено: «Дата монтажу 29.08.2020 року. Важливо за 5 днів домовитись про дату вона може змінюватися за домовленостями».
Згідно до п. 2 Договору про внесення змін пункт 11.1 Договору викладено в наступній редакції «строк дії договору: початок 07.08.2020 року, закінчення 29.08.2020 року. Але в будь-якому разі за фактичним закінченням робіт.».
Відповідно до п. 5, 6 Договору про внесення змін цей Договір про внесення змін є невід`ємною складовою частиною Договору на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей № 2303-1-2020. Цей договір про внесення змін є укладеним з дня його підписання.
Позивач в позовній заяві зазначає, що станом на 21.07.2021 року проектування (креслення), виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей, тобто оплачену позивачем роботу відповідач не виконав.
За статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.
Відповідно до статей 3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом,зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно із ч. 1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Оскільки відповідач не виконав проектування (креслення), виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей до дати монтажу (29.08.2020 року) та не виконав станом на момент подання позовної заяви позивач має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків відповідно до пп. а) п. 4.1 Договору на виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей від 23.03.2020 року, в якому зазначено: «У випадку невиконання виконавцем з вини виконавця робіт, або не досягнення показників, які передбачені діючим договором, кресленням, усними домовленостями, а також листуванням (поштою, смс, viber,telegram), замовник може вимагати повернення коштів 100% всіх проведених платежів, у випадку, якщо виконавець не виготовив конструкції до дати монтажу».
Відповідно до ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.
Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав проектування (креслення), виготовлення та монтаж кімнатних перегородок та дверей до дати монтажу, що свідчить про порушення останнім умов Договору підряду.
Оскільки позивач відмовляється від Договору в односторонньому порядку і право на таку відмову передбачено ч. 2 ст. 849 ЦК України та пп. а) п. 4.1 Договору, то такий Договір є розірваним, тобто припиненим з ініціативи замовника (позивача).
Таким чином, відповідно до частини 2 статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються і така одностороння відмова від договору (розірвання), з огляду на положення ст. 849 ЦК України, не потребує узгодження з виконавцем (Відповідачем), відпадає правова підстава набуття коштів і такі кошти підлягають поверненню згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.
Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.08.2018 року по справі № 334/2517/16-ц, згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Відтак, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що враховуючи обставину розірвання Договору № 2303-1-2020 від 23.03.2020 року через односторонню відмову позивача від такого Договору, кошти у розмірі 40 000,00 гривень, що сплачені позивачем за Договором, збережені відповідачем без достатньої правової підстави та за приписами ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню позивачу.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягаю стягнення з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 530, 610, 611, 612, 629, 653, 837, 846, 849, 1212, 1213 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна - задовольнити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 908(дев`ятсот вісім)гривень00 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Суддя І.О. Фінагеєва