Справа № 344/1777/22
Провадження № 2/344/1800/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

13 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 17.01.1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 02 грудня 2020 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано- Франківської області шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу подружжя придбало у спільну сумісну власність нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 100,70, та житловою площею (кв.м): 55,20. Дане майно було придбано на підставі Договору №38 від 22 липня 2005 року на дольову участь у будівництві. Позивач та Відповідач, будучи подружжям, разом їздило на заробітки в Португалію 3 метою заробити кошти на дану квартиру. Так, згідно квитанцій до прибуткового касового ордера від 04.08.2005 року та 16.12.2005 забудовником, Кооперативом «Будівельник-1», було прийнято від Відповідача 34000,00 грн. та 4769,50 грн. в якості оплати дольової участі у будівництві квартири. 23.09.2005 року Позивачем було сплачено 75000,00 грн в рахунок оплати за Договором на дольову участь у будівництві. Таким чином, ще у 2005 році подружжя сплатило повну вартість квартири, що підтверджується також відміткою забудовника у п. 6. Договору на дольову участь: «Квартира оплачена повністю 100%».У 2012 році Відповідачем було зареєстровано право власності на предмет спору та отримано свідоцтво про право власності б/н від 09.08.2012 року. Протягом всіх цих років у квартирі ніхто не проживає, Позивач не має доступу до неї, так як Відповідач перебуває за кордоном та не надає Позивачці ключі від квартири.Відповідно, Позивач не має змоги користуватись спільним майном, зробити в ньому ремонт та облаштувати його для життя.При цьому спільні діти Позивача та Відповідача, які постійно проживали з Позивачем, станом на сьогодні вже являються повнолітніми і могли би проживати у даній квартирі, проте не мають такої змоги у зв`язку з описаними вище обставинами.Позивач пропонувала Відповідачу поділити майно у добровільному порядку, уклавши в нотаріуса договір про поділ майна подружжя, проте Відповідач відмовився.Окрім цього, Відповідач, практично постійно перебуваючи в Португалії, не утримує квартиру, станом на сьогодні придбана подружжям квартира залишилася в такому ж стані, як і під час купівлі (сирець). Просить визнати за нею право власності на 1/2 її частину.

Представник позивачки подав заяву, а якій позовні вимоги підтримав, просив задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч про день та час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Також судом було повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.39).

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 17.01.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02 грудня 2020 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано- Франківської області розірвано( а.с.8,9).

Як вбачається з матеріалів справи, під час спільного подружнього життя, 22.07.2005 року між кооперативом «Будівельник-1» та ОСОБА_2 укладено договір №38 на дольову участь у будівництві, згідно умов якого Споживчий кооператив прийняв відповідача в дольове будівництво трикімнатної квартири, загальною площею 98,93 м2, за адресою: АДРЕСА_4 . Попередня вартість одного квардатного метра квартири складає1150 грн. (а.с.11).

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера від 04.08.2005 року та 16.12.2005 року, забудовником, Кооперативом «Будівельник-1», було прийнято від Відповідача 34000,00 грн. та 4769,50 грн. в якості оплати дольової участі у будівництві квартири (а.с.12).

Згідно квитанції від 23.09.2005 року Позивачем ОСОБА_1 було сплачено 75000,00 грн в рахунок оплати за Договором на дольову участь у будівництві (а.с.13).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №296374826 від 26.01.2022 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 09.08.2012 року (а.с.14).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження па них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно з вимогами ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із вимогами ч. 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК Українипередбачено, що майно, яке є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Отже,стаття 60 СК України,стаття 368 ЦК Українисвідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-843 цс 17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, частина третястатті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьоїстатті 325 ЦК Україниможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що спірна квартира придбана під час перебування сторін спору у шлюбі та за спільні кошти.

Доказів протилежного судом не встановлено, а відповідачем не надано.

Належність вказаного майна до особистої приватної власностівідповідача не доведено, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, не спростована.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири за за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст.60,63,70,71 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258,259,263-265,268, 280-282 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя- задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , зареєстрованої за адересою: АДРЕСА_3 - 6879,30 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст рішення виготовлено 19.09.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.