Справа № 562/637/22
"13" вересня 2022 р.
Здолбунівський районний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді Мички І.М
при секретарі Щербак В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" про витребування земельних ділянок та скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -
В заяві на ім`я суду представник позивачів адвокат Мокрицька Л.Я. позовні вимоги підтримує у повному об`ємі, просить розглянути справу за його відсутності, без участі позивачів та задовольнити позов. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Представник відповідача на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток. На неодноразові виклики подавав клопотання про відкладення розгляду справи з різних підстав, які суд розцінює як зловживання процесуальними правами.
Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивачів не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачі є власниками земельних ділянок цільове призначення яких для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території колишньої Урвенської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.
29 грудня 2021 року позивачі звернулися з листами до відповідача, в якому заперечували щодо поновлення договорів оренди та просили припинити угоди, Так, ОСОБА_2 заперечувала щодо поновлення договорів оренди землі та просила припинити угоду від 27 серпня 2014 року та угоду від 03.12.2014 року. Також повідомляла відповідача, що не підписував додаткові угоди від 23 вересня 2017 року та від 17.07.2018 року та не уповноважувала будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договори оренди землі. ОСОБА_5 заперечував щодо поновлення договору оренди землі та просив припинити угоду від 27 червня 2014 року. Також повідомив відповідача, що не підписував додаткову угоду від 23 вересня 2017 року та не уповноважував будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договір оренди землі. ОСОБА_7 заперечував щодо поновлення договору оренди землі та просив припинити угоду від 30 липня 2014 року. Також повідомив відповідача, що не підписував додаткову угоду від 17 листопада 2017 року та не уповноважував будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договір оренди землі. ОСОБА_11 заперечував щодо поновлення договору оренди землі та просив припинити угоду від 31 липня 2014 року. Також повідомив відповідача, що не підписував додаткову угоду від 23 вересня 2017 року та не уповноважував будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договір оренди землі. ОСОБА_12 заперечував щодо поновлення договору оренди землі та просив припинити угоду від 06 серпня 2014 року. Також повідомив відповідача, що не підписував додаткову угоду від 04.07.2018 року та не уповноважував будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договір оренди землі. ОСОБА_10 заперечувала щодо поновлення договору оренди землі та просила припинити угоду від 28 липня 2014 року. Також повідомила відповідача, що не підписувала додаткову угоду від 23.09.2017 року та не уповноважувала будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договір оренди землі. ОСОБА_9 заперечувала щодо поновлення договору оренди землі та просила припинити угоду від 04 грудня 2014 року. Також повідомила відповідача, що не підписувала додаткову угоду від 23.09.2017 року та не уповноважувала будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договір оренди землі. ОСОБА_8 заперечувала щодо поновлення договору оренди землі та просила припинити угоду від 23 липня 2014 року. Також повідомила відповідача, що не підписувала додаткову угоду від 23.09.2017 року та не уповноважувала будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договір оренди землі. ОСОБА_6 заперечувала щодо поновлення договору оренди землі та просила припинити угоду від 27серпня 2014 року. Також повідомила відповідача, що не підписувала додаткову угоду від 23.09.2017 року та не уповноважувала будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договір оренди землі. ОСОБА_4 заперечувала щодо поновлення договорів оренди землі та просила припинити угоду від 30 липня 2014 року та угоду від 30 вересня 2014 року. Також повідомляла відповідача, що не підписував додаткові угоди від 24жовтня 2017 року та від 17листопада 2017 року та не уповноважувала будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договори оренди землі. ОСОБА_3 заперечувала щодо поновлення договорів оренди землі та просила припинити угоду від 07 серпня 2014 року та угоду від 15 серпня 2014 року. Також повідомляла відповідача, що не підписував додаткові угоди від 23 вересня 2017 року та не уповноважувала будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договори оренди землі. ОСОБА_1 заперечувала щодо поновлення договорів оренди землі та просила припинити угоду від 22 серпня 2014 року та угоду від 26 серпня 2014 року. Також повідомляла відповідача, що не підписував додаткові угоди від 23 вересня 2017 року та не уповноважувала будь-яку особу підписати дану угоду, якою продовжено договори оренди землі.
У частині 1 cт.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За правилами ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У статті 6 зазначеного Закону визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Згідно з вимогами ст.ст.13, 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Окрім того, відповідно до ст.16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.
Згідно з ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду землі" строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.
раво користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч. 1 ст.407 ЦК України).
Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
Істотні умови договору оренди землі визначені у статті 15 Закону України "Про оренду землі", відповідно до частини першої якої істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Статтею 18 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Частиною 2 статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч.1ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Частиною 1 статті 90 ЗК України передбачене право власників земельних ділянок продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.
Відповідно до положень ч.4ст.124ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно з ч.1, 2ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Позивачі заперечують факт підписання додаткових угод до договору оренди землі, отримання ними будь-яких пропозицій щодо їх укладення від ТзОВ "Колос-Інвест" та ТзОВ "Західна агровиробнича компанія", погодження між сторонами істотних умов договору.
З огляду на викладене, за відсутності поданих відповідачем доказів, які б спростовували твердження позивачів, суд приходить до висновку, що позивачі не отримували пропозицій щодо укладення додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок, не погоджували умови оспорюваних договорів та не підписували їх, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що передбачені ст.15 Закону України "Про оренду землі".
Згідно з ч.4 cт.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Отже такі договори оренди землі за додатковою угодою є неукладеними, однак ТОВ «Західна агровиробнича компанія» продовжує користування землею, чим порушує права позивачів на користування та розпорядження належним їм майном.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 cт.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом cт.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.2 cт.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Таким чином, оскільки відповідач користується земельними ділянками позивачів без відповідної правової підстави, оскільки договори оренди землі та додаткові угоди до них позивачами з ТзОВ "Західна агровиробнича компанія" не укладалися, то земельні ділянки підлягають поверненню позивачам.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Відповідно до положень Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Законом України від 05.12.2019 № 340-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.
Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Таким чином, оскільки з 16.01.2020 законодавцем виключено такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право оренди земельної ділянки за відповідачем, які не ґрунтуються на укладеному договорі оренди землі, порушує права та законні інтереси позивачів на користування та розпорядження земельними ділянками шляхом передання їх в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивачів є скасування державної реєстрації прав оренди на земельні ділянки за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав останніх .
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19.
Згідно ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За приписами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із частиною другою статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
З огляду на те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння позивачів поза їх волею, витребування вказаних земельних ділянок з чужого незаконного володіння відповідає вимогамст.387 ЦК України.
На підставі наведеного, оскільки відповідач володіє спірними земельними ділянками за відсутності вчиненого правочину, враховуючи специфіку договорів оренди землі, зокрема те, що при укладені договору, сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, суд вважає, що порушення прав позивачів як власників у зв`язку із наявністю додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, предметом якої є належні їм земельні ділянки, без їх згоди, позбавляє можливості позивачів вільно розпоряджатися та користуватися їх земельними ділянками, зокрема, передавати в оренду для обраних ними орендарів, суд дійшов висновку, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів витрати по оплаті судового збору.
Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 263-265, 274-279, 280-284 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 203, 207, 316, 317, 319, 321, 387, 391, 627, 792 ЦК України, ст.ст.90, 93, 124, 152 ЗК України, Закону України "Про оренду землі", ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд
Відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суд дя І.М.Мичка