ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6383/22 Справа № 202/3804/22 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації про стягнення компенсації за руйнування будинку внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Донецької обласної державної адміністрації про стягнення компенсації за руйнування будинку внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2022 року позовну заяву передано за підсудністю до Дружківського міського суду Донецької області.

Ухвала суду мотивована тим, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію за зруйнований, внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації, будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально не відноситься до Індустріального району м. Дніпра. Відповідно до Розпорядження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ про визначення територіальної підсудності справ №2710/38-14 від 02.09.2014 року, змінено територіальну підсудність Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області на Дружківський міський суд Донецької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу скасувати, а матеріали справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що с. Піски відносяться до Покровського району, а не Ясинуватського району Донецької області. На Покровський район поширюється юрисдикція Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Розпорядженням Верховного Суду від 08.04.2022 року за №17/0/9-22 про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану територіальну підсудність Красноармійського міськрайонного суду Донецької області визначено Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська. Крім того, апелянт вказує, що предметом спору є відшкодування шкоди, завданої злочином, а не нерухоме майно, а тому вказаний спір необхідно розглядати за правилами загальної підсудності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 2. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду - скасувати, з наступних підстав.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Натомість, стаття 30 ЦПК України визначає виключну підсудність справ.

Зокрема, згідно з частиною 1 вказаної статті позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Предметом спірних правовідносин є стягнення компенсації за руйнування будинку внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спори, пов`язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції. Відповідно до частини першої статті 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність). До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до пункту 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. До нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (стаття 181 Цивільного кодексу України). Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку діють правила виключної підсудності, що регулюються статтею 30 ЦПК України.

Однак, колегія суддів не може погодитись з визначеним судом першої інстанції судом, до якого передано вказану справу, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що будинок позивача, який зазнав руйнувань знаходиться в с. Піски, яке відноситься до Покровського району, Донецької області.

Колегією суддів встановлено, що на Покровський район поширюється юрисдикція Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Розпорядженням Верховного Суду від 08.04.2022 року за №17/0/9-22 про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану територіальну підсудність Красноармійського міськрайонного суду Донецької області визначено Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що передаючи справу за підсудністю, суд першої інстанції залишив поза увагою Розпорядженням Верховного Суду від 08.04.2022 року за №17/0/9-22 про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану та помилково передав справу до Дружківського міського суду Донецької області, тоді як вірним є Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала як незаконна підлягає скасуванню з передачею справи до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 268, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2022 року - скасувати, справу направити до до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для вирішення питання про відкриття провадження по справі згідно вимог ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко