Дата документу 19.09.2022 Справа № 333/3279/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/3279/20Головуючий у 1-й інстанції Наумова І.Й. Повний текст рішення складено 25.01.2022 року.
Пр. № 22-ц/807/1880/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (далі - Концерн «МТМ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, 3% річних та інфляційних збитків за прострочення грошового зобов`язання

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-3), в якому, з урахуванням письмових пояснень від 30 березня 2021 року (т.с. 1 а.с. 159-163), просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надану послугу з централізованого опалення за період з 01.11.2018 року по 30.04.2020 року в сумі 74750,10 грн., 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання у розмірі 1383,75 грн., суму інфляційних збитків за даний період прострочення у розмірі 903,01 грн., а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що Концерн «МТМ» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення тепло енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організації та її збут та інше. Відповідачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.09.2018 року має у власності нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 241,3 кв. м. 04.10.2018 pоку на адресу Концерну «МТМ» надійшла заява ОСОБА_1 про намір укласти договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на опалення і гаряче водопостачання з 28.09.2018 року у вищевказане нежитлове приміщення. 18.10.2018 року Концерном «МТМ» було підготовлено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 501346 (надалі - Договір) від 18.10.2018 року з додатками №1.2 до нього та 25.10.2018 року зазначені документи отримано особисто представником відповідача ОСОБА_3 . Проте, ОСОБА_1 всупереч вимогам Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією не уклала з Концерном «МТМ» договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № НОМЕР_1 . 07.08.2019 року Концерн «МТМ» вдруге на адресу відповідача направив для підписання два примірника договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №501346 від 22.07.2019 року. Однак, ОСОБА_1 не підписала цей Договір. Нежитлове приміщення відповідача вбудоване у 1 поверх 5-ти поверхового житлового будинку. Має єдину з будинком систему опалення. У відповідача відсутній власний прилад обліку теплової енергії. Позивач свій обов`язок виконав: підготував для відповідача належним чином оформлений договір та неодноразово запрошував на його укладення шляхом вивішування оголошень на будинку, через засоби масової інформації, направлення листів та шляхом автодозвону. Але, на відміну від 90% мешканців житлового фонду комунальної власності м. Запоріжжя відповідач не відгукнувся на пропозицію позивача та не уклав договору про надання послуг централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Незважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, позивач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з надання теплової енергії для опалення зазначеного нежитлового приміщення. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить як на споживачеві так і на теплопостачальній організації, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонам склалися фактичні договірні відносини. За вказаний період заперечень з боку відповідача на неналежну якість надання послуг централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну «МТМ» не надходило. Враховуючи відсутність укладеного Договору позивач надає житлово-комунальну послугу опалення до нежитлового приміщення відповідача та проводить нарахування відповідно до чинного законодавства. За період з 01.11.2018 року по 30.04.2020 року загальна сума заборгованості, за надану позивачем Відповідачу послугу з централізованого опалення на адресу: АДРЕСА_1 , складає 74750,10 грн. Наявність даної заборгованості порушує права позивача, тому він був змушений звернутись з даним позовом до суду.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Наумову І.Й. (т.с. 1 а.с. 58). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 61) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2022 року (т.с. 1 а.с. 224-229), з урахуванням ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2022 року про виправлення описки у вказаному рішенні (т.с.1 а.с. 235), позовні вимоги Концерну «МТМ» у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну «МТМ» () заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2018 року по 30.04.2020 року у розмірі 74750,10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну «МТМ» () 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання з 01.11.2018 року по 30.04.2020 року у розмірі 1383,75 грн., суму інфляційних збитків за даний період прострочення у розмірі 903,01 грн., витрати на сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн., що в загальній сумі складає 4388,76 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 1-7) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви Концерну «МТМ» відмовити у повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 11). Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 15) клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про поновлення їй строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, поновлено ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 26 серпня 2022 року, дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 16). Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач - Концерн «МТМ» не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі у встановлений апеляційним судом строк з 31.08.2022 року (поштове повідомлення - т.с. 2 а.с. 18) та станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом взагалі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача Концерну «МТМ» у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 3, 12, 13, 81, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 , як фізичній особі, на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Покальчук І.М., належить нежитлове приміщення АДРЕСА_1 першого поверху літ. А-5 в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с. 12-14). Згідно із технічною документацією даного нежитлового приміщення, в ньому встановлене центральне опалення (т.с. 1 а.с. 16 зворот).

Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення тепло енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше (т.с. 1 а.с. 52-57).

03.10.2018 року ОСОБА_1 , як фізична особа, в особі представника ОСОБА_3 , який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності (витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, т.с. 1 а.с. 19), звернулась до позивача із письмовою заявою про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на опалення і гаряче водопостачання з 28.09.2018 року на вищевказане нежитлове приміщення, в заяві зазначена площа приміщення 241,3 кв. м (т.с. 1 а.с. 6).

Відповідно до акту обстеження системи теплоспоживання, складеного інженером Концерну «МТМ» 18.10.2018 року, за результатами огляду нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , встановлено, що воно знаходиться на першому поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, система опалення загальна з будинком, однотрубна з верхнім розведенням, джерело теплопостачання - кот. Парамонова-ЦТП-7-Магара , температура води в системі опалення 70-90 градусів. Згідно із договором №777678 від 28.09.2018 року S - 241,3 кв. м. Гарячим водопостачанням не користуються (немає розведення) (т.с. 1 а.с. 165). Доказів, які б спростовували викладені в цьому акті обставини, стороною відповідача суду першої інстанції не надано.

18.10.2018 року на адресу проживання ОСОБА_1 позивачем направлені 2 примірники розробленого позивачем договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №501346 від 18.10.2018 року з додатками №1, №2 до нього. В супровідному листі наголошено на обов`язковість укладення договору, та повернення примірника позивачу після його підписання (т.с. 1 а.с. 22).

28.03.2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до позивача із запитом про надання договору купівлі-продажу теплової енергії у вищевказане нежитлове приміщення, на підставі якого здійснюється розрахунок щомісячної плати за опалення даного приміщення, актів обстеження системи тепло споживання у вищевказаному приміщенні, технічних умов приєднання споживачів та копії проектів, на підставі яких було визначено теплове навантаження у даному нежитловому приміщенні (т.с. 1 а.с. 23).

З листа Концерну «МТМ» від 08.04.2019 року на вищевказаний запит представника ОСОБА_1 вбачається, що 25.10.2018 року гр. ОСОБА_3 було особисто (під підпис) отримано два примірника договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 501346 від 18.10.2018 року оформленого на фізичну особу ОСОБА_1 . Разом з цим листом, представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , був направлений акт обстеження системи теплоспоживання від 18.10.2018 року (т.с. 1 а.с. 166). Дана обставина представником відповідача не спростовувалася.

З листування між позивачем та представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 22-28, т.с. 1 а.с. 112-120) також вбачається, що позивачем на адресу відповідачки надсилались два примірника договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №501346 від 22.07.2019 року. Відповідачем вищевказані примірники договору від 18.10.2018 року та від 22.07.2019 року не підписані. З цього листування вбачається, що представник ОСОБА_1 не погоджується з даними щодо обсягу, наданої теплової енергії за вищевказаної адресою та розрахунками оплати за цю теплову енергію.

04.06.2020 року позивачем на адресу відповідача направлені: письмова вимога щодо погашення заборгованості №411/06-1 від 03.06.2020 року у розмірі 75750,10 грн. за відпущену теплову енергію за вищевказаною адресою, акти приймання-передачі теплової енергії за період з листопада 2018 р. по квітень 2020 року (за кожний місяць в опалювальному періоді), рахунки оплати за вищевказаний період, розрахунки основного боргу, інфляційних збитків та 3% річних (т.с. 1 а.с. 5-7, т.с. 1 а.с. 30-50).

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2018 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в листопаді 2018 року, у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі 4.526800 Гкал, за тарифом 1545.63, вартість якого, з урахуванням ПДВ, складає 8396,11 грн.

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 31.12.2018 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в грудні 2018 року, у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі 5.148200 Гкал, за тарифом 1545.63, вартість якого, з урахуванням ПДВ, складає 9548,65 грн.

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2019 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в січні 2019 року, у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі 6.500800 Гкал, за тарифом 1249.95, вартість якого, з урахуванням ПДВ, складає 9750,80 грн.

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 28.02.2019 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в лютому 2019 року, у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі 3.930800 Гкал, за тарифом 1249.95, вартість якого, з урахуванням ПДВ, складає 5895,96 грн.

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2019 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в березні 2019 року, у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі 4.065500 Гкал, за тарифом 1249.95, вартість якого, з урахуванням ПДВ, складає 6098,00 грн.

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2019 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в квітні 2019 року, у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі 0.0443300 Гкал, за тарифом 1249.95, вартість якого, з урахуванням ПДВ, складає 664,92 грн.

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2019 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в листопаді 2019 року, у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі 3.638700 Гкал, за тарифом 1249.95, вартість якого, з урахуванням ПДВ, складає 5457,83 грн.

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 31.12.2019 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в грудні 2019 року, у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі 5.733300 Гкал, за тарифом 1249.95, вартість якого, з урахуванням ПДВ, складає 8599,61 грн.

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2020 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в січні 2020 року, у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі 2.246658 Гкал, за тарифом 1249.95, вартість якого, без урахування ПДВ, складає 2808,21 грн., та 2.106242, за тарифом 1240,63, вартість якого без ПДП складає 2613,07 грн., загальна сума з ПДВ складає 6505,54 грн.

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 29.02.2020 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в лютому 2020 року, у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі 5.058300 Гкал, за тарифом 1240.63, вартість якого, з урахуванням ПДВ, складає 7530,58 грн.

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2020 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в березні 2020 року, у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі у обсязі 1.993113 Гкал, за тарифом 1240.63, вартість якого, без урахування ПДВ, складає 2472,72 грн., та 1.641387, за тарифом 1027,60, вартість якого без ПДП складає 1686,69 грн., загальна сума з ПДВ складає 4991,29 грн.

Згідно з актом приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2020 року, споживачу ОСОБА_1 (особовий рахунок споживача № НОМЕР_1 ), в квітні 2020 року у вищевказане нежитлове приміщення надано централізоване опалення у обсязі у обсязі 1.06300 Гкал, за тарифом 1027.60, вартість якого, з ПДВ, складає 1310,81 грн.

Аналогічні вищезазначені суми вказані в рахунках для оплати за спожиту енергію (т.с. 1 а.с. 35-37).

Згідно з розрахунком теплового потоку на опалення нежитлового приміщення в АДРЕСА_1 (відділення нової пошти), тепловіддача від встановленої поверхні нагріву опалювальних приборів і трубопроводів складає Qmax=2837 ккал/час. Розрахунок виконаний для розрахунку температури зовнішнього повітря і підлягає уточненню для кожного місяця по фактичній температурі зовнішнього повітря (с. 123-127).

Однак, суд першої інстанції вважав даний доказ неналежним, оскільки в ньому не конкретизоване, яке саме нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , було об`єктом дослідження.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакціях від 24 червня 2004 року, 09 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» 02 червня 2005 року, а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24 червня 2004 року). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 даного Закону України від 24 червня 2004 року). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 цього Закону України від 24 червня 2004 року).

Згідно з положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09 листопада 2017 року, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24 червня 2004 року). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24 червня 2004 року, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. В силу вимог ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоча у ч. 1 ст. 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Згідно з ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24 червня 2004 року).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.ч. 1, 2 ст. 9 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 09 листопада 2017 року).

Згідно з ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Розрахунок середньозважених тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, здійснюється за адміністративно-територіальними одиницями (Автономною Республікою Крим, областями, містами Києвом чи Севастополем) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що після звернення відповідачки в особі представника до Концерну «МТМ» про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на опалення і гаряче водопостачання з 28.09.2018 року, позивачем декілька разів направлялись проекти цих договорів від 18.10.2018 року та 22.07.2019 року, з наголошенням необхідності погодити їх та повернути позивачу, після підписання, його примірники. Також, у вищевказане нежитлове приміщення, належне відповідачу, яке знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку, в якому встановлене централізоване опалення, позивачем з 01.11.2018 року по 30.04.2020 року фактично постачалась теплова енергія для опалення даного нежитлового приміщення, в обсягах, зазначених у вищевказаних Актах приймання-передачі теплової енергії. Відповідачем дані обставини належними доказами не спростовані. В матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджували б, що позивачем надавались відповідачу не якісні послуги з постачання теплової енергії у вищевказане нежитлове приміщення в заявлений позивачем період.

З листування між сторонами вбачається, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач в особі представника фактично ухилявся від укладання договорів про надання вищевказаних послуг, не дотримуючись строків погодження проектів цих договорів, встановлених законодавством. Поважних причин непідписання представником відповідача вищевказаних актів приймання-передачі теплової енергії, відповідачем не наведено. Представник відповідача в судовому засіданні в суді першої інстанції не заперечував, що представником ОСОБА_1 отримана вищевказана вимога про погашення заборгованості. Посилання представника відповідача про неотримання представником ОСОБА_1 вищевказаних актів приймання-передачі теплової енергії, суд першої інстанції правильно вважав неспроможними, оскільки дані акти були додатком до цієї вимоги, що підтверджується самою вимогою та описом вкладення, що був складений при відправці кореспонденції. В матеріалах справи відсутні відомості, що представник відповідача звертався до позивача чи до Укрпошти із заявами про відсутність заявлених в описі вкладень, після отримання вищевказаної вимоги.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що нарахування оплати за надану відповідачу у вищевказане нежитлове приміщення теплову енергію у заявлений період проводилося за такою методикою.

Норма витрати теплоти на опалення на 1 м2 загальної площі будинку відповідно до його поверховості, ккал/год*м2, згідно КТМ 204 України 244-94, приведена до рахункової температури зовнішнього повітря, яка для м. Запоріжжя, згідно ДСТУ-Н Б .1-27:2010 «Будівельна кліматологія», Київ, Мінрегіонбуд України, 2011, складає -21 °С.

Розрахунки проводились з урахуванням норми споживання теплової енергії, встановлених для різних поверхів багатоквартирного будинку: 1-2 поверхи -179,6 * (18-(-21)) /(18-(-22)) = 175,11 ккал / год * м2; 3-4 поверхи - 103,6 * (18-(-21)) /(18-(-22)) = 101,01 ккал / год * м2: 5 і більше поверхів - 69,2 * (184-21)) /(18-(-22)) = 67,47 ккал / год * м2. Величина норми споживання на опалення розрахована згідно КТМ 204 України 244-94, та складає: Qmax=qo*S, де: qo - норма витрати теплоти на опалення на їм2 будівлі, ккал / год * м2, S - площа приміщення споживача, м2.

Нарахування за послугу з опалення на дане нежитлове приміщення виконані згідно із показаннями будинкового приладу обліку, наданих управителем чи балансоутримувачем багатоквартирного будинку, в якому розташоване вищевказане нежитлове приміщення, відомості про його характеристики надавались представнику відповідача (а.с. 187-191, 193).

З 03.10.2018 року відповідно до постанови НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення)» № 878 від 21.08.2018р. Концерну «МТМ» встановлено тариф на теплову енергію - 1545,63 грн/Гкал (без ПДВ) з 3.

З 01.01.2019 року відповідно до постанови НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення)» № 1725 від 12.2018р. Концерну «МТМ» встановлено тариф на теплову енергію - 1249,95грн/Гкал (без ІВ).

З 17.01.2020 року відповідно до постанови НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення)» № 85 від 14.01.2020р. Концерну «МТМ» встановлено тариф на теплову енергію - 1240,63грн/Гкал (без ПДВ).

З 18.03.2020 року відповідно до постанови НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення)» № 641 від 17.03.2020 р. Концерну «МТМ» встановлено тариф на теплову енергію - 1027,60грн/Гкал (без ПДВ).

Нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 , знаходиться у п`ятиповерховому будинку. Норма споживання на опалення нежитлового приміщення складає: 67,47* 241,3 м2 = 16281 ккал/годину, 203000 ккал/годину - загальне навантаження на будинок, яке розраховане згідно КТМ 204 України 244-94. тобто (норма * площу).

Визначено питому вагу теплового навантаження об`єкта, яка є співвідношенням теплового навантаження нежитлового приміщення та загального теплового навантаження будинку: 16281 ккал/годину / 203000 ккал/годину =0,0802019.

Згідно з розрахунком позивача, були здійснені такі нарахування помісячної оплати за надані відповідачу послуги:

МісяцьЗагальний обсяг теплової енергії за показаннями будинкового приладу обліку, ГкалПитома вага теплового навантаження об`єкта від загальної теплової енергії будинкуОбсяг спожитої теплової енергії нежитловим приміщенням, ГкалТариф на теплову енергію, грн. за 1 Гкал (без ПДВ)Нараховано до сплати без ПДВ, грн.Нараховано до сплати, з ПДВ грн.
1234=2*356=4*57=6* 1,2
Листопад 2018р.56,4430,08020194,52681545,636996,768396,11
Грудень 2018р.64,190,08020195,14821545,637957,219548,65
Січень 2019р.81,05510,08020196,50081249,958125,679750,80
Лютий 2019 р. 49,0110,08020193,93081249,95491330-
Березень 2019 р.39,4370,08020193,16291249,953953,474744,16
Нарахування без приладу обліку 0,90261249,951128,201353,84
Квітень 2019 р.5,5270,08020190,44331249,95554,10664,92
Листопад 2019 р. 45,3690,08020193,63871249,954548,195457,83
Грудень 2019 р.71,4860,08020195,73331249,957166,348599,61
Січень 2020 р. 54,2748 0,08020194,35291249,952808,213369,85
1240,632613,073135,69
Лютий 2020 р.63,070,08020195,05831240,636275,487530,58
Березень 2020 р.45,31720,08020193,63451240,632472,722967,26
1027,601686,692024,03
Квітень 2020 р.13,25440,08020191,06301027,601092,341310,81
Всього 48,0962 62291,7574750,10

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що пред`явлені позивачем рахунки для оплати з вищевказаними нарахуваннями за зазначений період надання послуг, відповідачем не оплачені в повному обсязі.

Згідно з розрахунком заборгованості по основному боргу, наданого позивачем, заборгованість за надані Концерном «МТМ» відповідачу послуги з централізованого опалення даного нежитлового приміщення за період з 01.11.2018 року по 30.04.2020 року становить 74750,10 грн.

Відповідачем не надано свого контрозрахунку заборгованості суду першої інстанції у цій справі.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вищевказані помісячні нарахування оплати за фактично надані позивачем відповідачу комунальні послуги обґрунтовані та проводилися відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заявленої суми основного боргу у розмірі 74750,10 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню у цій справі.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлений договором або законом.

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що відповідач не виконала зобов`язання, встановлені з ст.ст. 67, 68 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакціях від 24 червня 2004 року, 09 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» 02 червня 2005 року, не здійснила оплату за фактично отримані комунальні послуги щомісячно, таким чином прострочила грошове зобов`язання у заявлений позивачем період.

Згідно з розрахунками позивача, сума інфляційних збитків за заявлений позивачем період прострочення складає 903,01 грн., 3% річних - 1383,75 грн. Відповідачем не надано суду першої інстанції у цій справі свого контрозрахунку сум інфляційних збитків та 3% річних.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції правильно погодився з вищевказаними розрахунками позивача та дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заявлених сум інфляційних збитків та 3% річних за даний період прострочення обґрунтовані та підлягають задоволенню у цій справі у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Відповідач ОСОБА_1 , як фізична особа, була у період нарахування вищезазначеної заборгованості та на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (т.с. 2 а.с. 20-21) одноособовим власником вищезазначеного нежилого приміщення першого поверху (літ. А-5) загальною площею 241,3 кв. м (уся ця площа є опалюваною), в яке надавались вищезазначені послуги позивачем, та, відповідно, є належним відповідачем у цій справі. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані.

В силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність зобов`язує.

При цьому, відповідач та її представник не надали суду у цій справі доказів на підтвердження, що вищезазначене нежитлове приміщення відповідача у вищезазначений період нарахування заборгованості було відключено від централізованого опалення в установленому законом порядку.

Оскільки, згідно із правовим висновком постанові Верховного Суду, викладеним у постанові від 1 грудня 2021 року у справі № 607/25229/1, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, «…відповідно до Порядку № 4 від 22 листопада 2005 року для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169 внесено зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком № 4 від 22 листопада 2005 року процедури. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі № 209/4950/15-ц (провадження № 61-12661св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 683/2223/17 (провадження № 61-44982св18), від 18 вересня 2019 року у справі № 215/1724/16-ц (провадження № 61-1632св18)…».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування у цій справі відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача Концерну «МТМ» у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача Концерну «МТМ» будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 19.09.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.