У Х В А Л А

(Про залишення заяви без руху)

Справа №348/1660/22

23 вересня 2022 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Солодовніков Р.С., дослідивши на предмет дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюк Тараса Васильовича, про припинення обтяження нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

До Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 21.09.2022 звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) із позовом до Приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюк Тараса Васильовича (далі відповідачі), в якому просить припинити (зняти) обтяження речового права на нерухоме майно 51/100 домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0449 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , виключивши з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження: 44026554 і 44025392.

Вивчивши подану заяву та долучені до неї документи, прихожу до висновку, що подана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статей 175,177 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), а саме:

В порушення п.2 ч. 3 ст. 175 ЦПК позовна заява не містить: зазначення відомих номерів засобу зв`язку позивача у справі (мобільний номер телефону, робочий номер телефону, тощо). Необхідність зазначення у позові способу повідомлення учасника у справі «Засіб зв`язку поштовий», положеннями ст.175 ЦПК не встановлена.

На офіційній сторінці Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтернет опубліковане оголошення про тимчасове припинення відправки поштової кореспонденції судом з 15.09.2022.

Позивач відповідно до п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України повинна конкретизувати зміст позовних вимог і зазначити спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні відповідно до положень статті 16 Цивільного Кодексу України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

При обранні способу захисту слід врахувати наступні положення закону.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина1статті 4ЦПК України,частина1статті16 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа вразі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ст..5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду,суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У разі порушення (невизнання,оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права,які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин(зобов`язань).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція)визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції-на ефективний спосіб захисту прав,і це означає,що особам а є право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див.пункт5.5постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018року у справі №925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом(способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав,свобод та інтересів настільки,наскільки це можливо.

Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й, у першу чергу, відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.

Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону "Про нотаріат" , де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону "Про нотаріат" , підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону не є вичерпним.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна є нотаріальною дією.

Процедура накладення і зняття заборони щодо відчуження визначена вищезазначеним Порядком.

Відповідно до статті 46 Закону нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця.

Статтею 50 Закону "Про нотаріат" передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу.

Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Припинення (зняття) обтяження речового права є реєстраційною дією, відповідно до Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до змісту позивних вимог позивач просить припинити (зняти) обтяження речового права на нерухоме майно, тобто фактично просить суд здійснити реєстраційну дію.

Позивач як підставу своїх позовних вимог зазначає ст..ст.34,72 Закону України «Про нотаріат» щодо нотаріальних дій, ст.26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо реєстраційних дій, що є суперечливим.

Відповідно до встановленого законом порядку вчинення реєстраційної дії (припинення (зняття) обтяження речового права ) повинно проводитись виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зокрема проведенням нотаріальної дії.

Частина третя статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)

Однак, позовні вимоги не відповідають зазначеним положенням закону, отже позивач просить фактично припинити лише реєстраційну дію (обтяження речового права), що є неприпустимим.

Позивачем не зазначено про наявність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії це процесуальний документ, який підтверджує факт відмови нотаріуса чи посадової особи у вчиненні конкретної нотаріальної дії з підстав, передбачених законом.

Відповідно до пункту 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно із ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Формою розгляду справ цивільної юрисдикції є провадження (позовне, наказне та окреме).

Враховуючи характер позовних вимог, спір повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, відповідно до ст.19 ЦПК України.

Справа позовного провадження характеризується наявністю двох сторін з протилежними інтересами і спірністю їх майнових та особистих немайнових правовідносин, які передаються на розгляд суду.

Отже, передумовою звернення до суду в порядку позовного провадження є наявність спірних правовідносин та необхідність захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав і обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

В обґрунтування свого позову, позивач не зазначив які саме його права, свободи та охоронювані законом інтереси порушені, якими діями їх порушено і ким порушені, та чому вирішення цього спору є неможливим без судового втручання, оскільки відповідно до ст.4 ЦПК України до суду можна звертатись за захистом свої прав, свобод і охоронюваних законом інтересів.

У позовній заяві зазначено, що позивач має право на усунення перешкод у користуванні майном, та просить суд припинити існуючи обтяження нерухомого майна, однак діючим законодавством передбачений порядок припинення заборони на нерухоме майно.

Позивач не зазначає у позові виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги про припинення обтяження нерухомого майна, неможливості отримання оригінала свідоцтва про смерть у дочки померлого, не зазначає докази, що підтверджують відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії щодо припинення заборони на нерухоме майно.

Такими доказом є постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Враховуючи викладене, вважаю, що відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позбавляє дійти висновку суд про наявність достатньо обґрунтованого припущення про порушення або невизнання прав позивача.

Враховуючи викладене, вважаю, що підставою для звернення до суду є письмова відмова нотаріуса про припинення заборони на нерухоме майно із зазначенням причин відмови вчинення нотаріальної дії, яка відповідно до п.п.31,32 Інструкції „Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України виноситься нотаріусом не пізніш як у триденний строк, на прохання особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.

Таким чином, позивачу необхідно, на підтвердження позовних вимог і наявності правового характеру спору (наявності спору про право), надати письмову відмову нотаріуса про припинення заборони на нерухоме майно.

Відповідно до спірних правовідносин і положень діючого законодавства, позивачу слід уточнити позовні вимоги, відповідно до існуючих способів захисту: ст..16 ЦК, ст.. 50 Закону "Про нотаріат", тощо.

В порушення вимог п.п.6-7 ч.3 ст.175 ЦПК у позові не зазначені відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. А також відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як випливає з позовної заяви, вона містить дві вимоги немайнового характеру припинення (зняття) обтяження речового права на нерухоме майно за двома різними об`єктами нерухомості 51/100 домоволодіння і земельної ділянки 0,0449 га.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру підлягає оплаті судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст.6 цього закону у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачу слід роз`яснити, що йому потрібно сплатити додатково судовий збір в сумі 992,40 грн.

Судовий збір позивачу необхідно сплатити: Населений пункт Надвірнянська міська ТГ, Отримувач ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Надвірна/22030101, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37951998, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку UA0009650, Назва суду, який користується доходним рахунком Надвірнянський районний суд Івано-Франківської обл.; ККДБ: 22030101 Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050). При сплаті судового збору поле "Призначення платежу" розрахункового документа заповнюється таким чином:- службовий код (знак): "*" (зірочка);- розділовий знак: ";" (крапка з комою);- код ознаки судового збору: "101";- розділовий знак: ";" (крапка з комою);- код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), або реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр), або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті;- розділовий знак:";" (крапка з комою);- роз`яснювальна інформація про призначення платежу у формі: "Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), (назва суду, де розглядається справа)". Використання символу ";" не допускається.

Оригінал платіжного документу направити до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області.

У відповідності до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених в ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене позовну заяву необхідно залишено без руху із встановленням позивачу строку необхідного для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 175,185, 258-260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву залишити без руху.

Запропонувати позивачу в строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху привести заяву у відповідність з вимогами статей 175,177 ЦПК України шляхом подання уточненого позову і надання суду документів на підтвердження сплати судового збору.

Роз`яснити, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає зазначені вище вимоги, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею і апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Солодовніков Р.С.