БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

«31» серпня 2022 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судового засідання Гафінчук Т.В.,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні заяви представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКО» - Горлатого Олександра Васильовича про закриття провадження у справі № 755/17031/21 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКО» про належне оформлення трудової книжки при звільненні директора підприємства та проведення розрахунку,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким зобов`язати уповноважену особу товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕКО» (далі ТОВ «ВЕКО») виконати всі дії, а саме оформити належним чином трудову книжку та провести розрахунок у відповідні терміни.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2021 року дану цивільну справу передано до Броварського міськрайонного суду Київської області за підсудністю для подальшого розгляду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

07 липня 2022 року представник відповідача ТОВ «ВЕКО» - Горлатий О.В. подав до суду заяву про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України. Заява мотивована тим, що рішенням загальних зборів засновників ТОВ «ВЕКО» позивача обрано на посаду директора товариства. У липні 2020 року рішенням одноособового учасників товариства позивача звільнено з роботи. Правовідносини, що склалися між сторонами у даній справі не є предметом регулювання трудового права. Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняються від звільнення працівника з роботи на підставі положень Кодексу законів про працю України.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті

99 Цивільного кодексу України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Зміст положень вказаної статті надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав. Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством і не можуть розглядати у площині трудового права. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить належно оформити його трудову книжку, у зв`язку зі звільненням з посади та зобов`язати провести розрахунок у відповідні терміни. Тобто у даному випадку спір між сторонами є наслідком реалізації учасником товариства своїх корпоративних прав на його участь в управлінні товариством шляхом прийняття рішення про звільнення директора, тобто позбавлення його повноважень члена виконавчого органу на управління товариством, тому суб`єктний склад учасників та зміст правовідносин сторін віднесено до таких, що виникли з господарських правовідносин та підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечив проти закриття провадження у справі та просив відмовити у задоволенні клопотання.

Відповідач ТОВ «ВЕКО» у судове засідання представника не направило 30 серпня 2022 року до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.

Вислухавши позицію позивача, перевіривши заяву та її доводи, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У пункті 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника чи члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та керувалася наступними критеріями щодо розмежування підсудності у вказаних справах.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що спори щодо законності відсторонення члена виконавчого органу товариства від виконання його повноважень та/або припинення таких повноважень уповноваженим органом за частиною третьою статті 99 ЦК України також підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 (провадження № 14-1цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

У постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293гс18) Велика Палата зазначила, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними є корпоративні правовідносини.

За обставинами справи № 752/10984/14-ц (провадження № 14-351цс19) позивачка оскаржила рішення загальних зборів які пов`язані зокрема з відстороненням її як директора товариства від виконання обов`язків.

Аналогічний правовий висновок був викладений у постанові Велика Палата Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19 (провадження №14-163цс20).

Відповідно до частини третьої статті 80 Господарського кодексу України (далі - ГК України) товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Відповідно до змісту частини першої статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із частиною третьою статті 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України).

За змістом статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені, або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

У даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про оформлення належним чином трудової книжки та проведення з ним розрахунку, що безпосередньо стосується трудових прав. При цьому рішення щодо припинення повноважень члена виконавчого органу позивачем не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 255, 256, 260, 353 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви відмовити.

Ухвала за змістом статті 353 ЦПК України оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.О.Василишин