Справа № 334/3820/21
Провадження № 4-с/752/108/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря- Гненик К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із скаргою і просить:

- визнати неправомірною бездіяльніть Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо зняття арешту з майна, яке належить ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови від 23.02.2011 року, в рамках виконавчого провадження №24624775;

- зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зняти арешти з майна: невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

Посилається на те, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта йому стало відомо, що постановою Ленінський ВДВС ЗМУЮ від 23.12.2011 року накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно, в рамках виконавчого провадження №24624775.

22 квітня 2021 року заявник звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) з заявою про зняття арешту з належного йому майна, оскільки виконавче провадження №24624775 є закінченим.

З відповіді наданої Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) вбачається, що виконавче провадження №24624775, в рамках якого накладено арешт, закінчено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», підстави для зняття арешту відсутні.

Вважає вказані дії Відділу неправомірними, оскільки він позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном, виконавчі дії не здійснюються, арешт накладений на майно не забезпечує мети виконавчого провадження, а виконавчий документ, у випадку подання його до виконання, підлягає поверненню стягувачу без прийняття до виконання.

В зв`язку з цим, просить скаргу задовольнити.

Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) до суду направив заперечення, відповідно до яких посилався, що в Автоматизованій системі виконавчих проваджень наявне виконавче провадження №24624775 з примусового виконання виконавчого листа №2-3397/10 виданого Голосіївським районним судом м.Києва від 15.09.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредит Євро Банк» 417 723,65 грн.

23 лютого2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на майно боржника. Відповідну інформацію було винесено до Єдиного державного реєстру обтяжень, номер запису про обтяження 11586777 - арешт всього нерухомого майна.

31 грудня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з відсутністю майна на яке може бути звернено стягнення, здійснені виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними.

На даний час виконавче провадження знищено, відповідно до п.3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби (строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки).

Вважає, що виконавче провадження було завершено на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ був повернутий стягувачу, а не до Голосіївського районного суду м.Києва, в зв`язку з цим відсутні підстави для зняття арешту. Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні скарги.

Заявником до суду було направлено відповідь на заперечення, відповідно до якої посилався, що закінчення виконавчого провадження, так і повернення з виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Відділом не надано доказів того, що відносно ОСОБА_1 відкритті виконавчі провадження щодо стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження або відкриті будь-які виконавчі провадження. Існуючий арешт майна порушує його права щодо володіння та розпорядження майном.

Вважає, що єдиним способом захисту його прав є звернення до суду, тому просить задовольнити скаргу.

Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року було відкрито провадження у справі.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Від представника заявника - адвоката Костіна К.М. до суду надійшла заява про розгляд скарги без його участі, просив скаргу задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Судом встановлено, що 23 лютого 2011 року Ленінським ВДВС ЗМУЮ було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника у виконавчому проваджені № 24624775.

Дані факти підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 256249614 від 13.05.2021 року (а.с.7).

З відомостей Автоматизованої вистеми виконавчих проваджень вчається, що виконавче провадження № 24624775 було відкрито державним виконавцем 23 лютого 2011 року на підставі виконавчого листа №2-3397/10, виданого Голосіївським районним судом м.Києва від 15 вересня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АВТ «Кредит Європа Банк» 417723,65 грн.( а.с. 23-25).

Тобто вбачається, що боржником за виконавчим провадженням був ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця від 31 грудня 2011 було повернуто виконавчий лист стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» ( відсутність у боржника майна).

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» » / в редакції Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року на момент виникнення спірних правовідносин / встановлено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами 1,2 статті 50 вказаного Закону встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або

іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Пунктом 4.10.2. Інструкції про проведення виконавчих дій затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року /чинній на момент виникнення спірних правовідносин / визначено, що якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, виконавче провадження підлягає закінченню, а накладений на майно боржника арешт зняттю.

З інформації наданої Відділом про виконавче провадження №24624775 від 23 вересня 2021 року вбачається, що вказане виконавче провадження зазначено як завершено (а.с.23).

Інформація про інші відкриті виконавчі провадження відносно заявника відсутні.

Підстави для зняття арешту з майна боржника за ініціативою державного виконавця врегульовано ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частини 5 даної статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче проваження» / в редакції Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року на момент виникнення спірних правовідносин / примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст.11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника.

Статтею 39 Закону визначено, що при закінченні виконавчого провадження саме на державного виконавця покладено обов`язок припинити чинність арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості; власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 5, 18, 26, 39, 40, 56, 59, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 2,10,12,76-81, 258,259,260, 261, 263, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо зняття арешту з майна, яке належить ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови державного виконавця від 23 лютого 2011 року, у виконавчому проваджені №24624775.

Зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зняти арешт з майна: невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ЗМУЮ від 23 лютого 2011 року, у виконавчому провадженні №24624775.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В.Машкевич