Справа № 930/432/22
Провадження № 22-ц/801/1470/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 рокуСправа № 930/432/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа

Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування

шкоди у сумі 110343,19 гривень,

за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Немирові Вінницької області у порядку спро-щеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, за головування судді Царапори О. П.,

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» ( далі - ПрАТ «СК «Альфа Страхування» ) звернулося у Немирівський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у розмірі 110343,19 гривень. Позовні вимоги об-грунтовані наступними обставинами. 27 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_2 ( далі - страхувальник ) був укла-дений договір страхування № 330.0000007.402.9397, за яким позивачем були зареєстровані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією авто-мобіля марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 . 24 липня 2021 року у м. Києві по вул. Андрія Малишка, 39-А сталася дорожньо-транспортна пригода ( ДТП ) за участі застрахованого автомобіля та автомобіля під керу-ванням ОСОБА_1 марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2 . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні даного ДТП. Представником стра-хувальника до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» була подана заява про виплату страхового відшкодування. Ураховуючи чинність страхового захисту, результа-ти розслідування страхового випадку та умови договору страхування, позива-чем згідно з платіжним дорученням сплачене страхувальнику страхове відшко-дування у сумі 110343,19 гривень шляхом оплати ремонтних робіт відповідно до рахунку від 21 серпня 2021 року № 8655. Посилаючись на норми статей 22, 1166, 1191, 1192, 1194 ЦК України, позивач вважає, що ОСОБА_1 зо-бов`язана відшкодувати йому збиток, завданий внаслідок ДТП, та просив суд стягнути з неї суму збитків у розмірі 110343,19 гривень, а також судові витрати у справі.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2022 року позов ПрАТ «СК «Альфа Страхування» задоволений, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму збитків у розмірі 110343,19 гривень, а також 2481,00 гривню судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 02 червня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування усіх фактичних обставин справи. Скаржниця зазначає, що позивач, звертаючись до суду із цим позовом, просив стягнути з неї суму страхового відшкодування та судові витрати без належного доведення, розрахунку вказаних сум, усупереч його процесуального обов`язку. Позивачем також не надано суду документів щодо видачі суми страхового платежу та суми сплачених витрат на встанов-лення розміру збитку. У судовому рішенні посилання на вказані документи немає, тому ОСОБА_1 вважає відсутніми підстави для визнання розміру завданої шкоди правильно встановленим позивачем. Сума сплаченого позива-чем страхового відшкодування розрахована на підставі заяви про настання страхового випадку та обгрунтовується виплатою страхового відшкодування 24 липня 2021 року, а також актом огляду пошкодження транспортного засобу/направлення на СТО від 05 серпня 2021 року. Тобто, як зазначає скаржниця, акт огляду автомобіля складений через 12 діб, де, на її думку, зазначені несумісні один з одним ушкодження. У той же час, відповідно до зафіксованих ушко-джень актом від 26 липня 2021 року огляду технічного стану її транспортного засобу «КІА», державний номерний знак НОМЕР_3 , та кількості зафіксованих одразу після ДТП на фото від 24 червня 2021 року ушкоджень на автомобілі «Тойота», а також узявши до уваги дату «27 листопада 2020 року» зі свідоцтва реєстрації транспортного засобу, відповідачка вважає, що ОСОБА_2 був учасником щонайменше трьох ДТП. З моменту транспортної пригоди і до часу складення акту огляду пошкодження автомобіля «Тойота» ОСОБА_2 керував ним ще два тижні та міг бути учасником інших ДТП. ОСОБА_1 звертає увагу, що акт огляду пошкодження транспортного засобу «Тойота» був складений без фіксації його ушкоджень на фото або відео. Надаючи власні фотографії, ОСОБА_1 вважає відсутнім причинно-наслідковий зв`язок між незначним зіткненням її автомобіля із задньою частиною автомобіля «Тойота», що сталося 24 червня 2021 року, та наданою позивачем заявою про настання страхового випадку від 24 липня 2021 року, актом огляду транспорт-ного засобу від 05 серпня 2021 року. Унаслідок проведеного за її ініціативою технічного огляду власного транспортного засобу «КІА», що засвідчено відпо-відним актом огляду технічного стану транспортного засобу, на даному авто-мобілі є тільки одне незначне ушкодження верхньої частини державного номе-ра, що є несумісним із пошкодженням автомобіля «Тойота». Висота автомобіля відповідачки не дає можливості нанести ушкодження автомобілю стархуваль-ника, які вказані в акті огляду транспортного засобу від 05 серпня 2021 року. Встановити суму реальної майнової шкоди від зіткнення є неможливим через проведені ремонтні роботи автомобіля «Тойота».

Ухвалою апеляційного суду від 25 липня 2022 року скаржниці на задово-лення її клопотання поновлений процесуальний строк на апеляційне оскар-ження рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2022 року.

Користуючись своїм правом, визначеним цивільним процесуальним зако-ном та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 03 серпня 2022 року, пози-вач ПрАТ «СК «Альфа страхування» подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач зазначає, що страховик зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП направити свого представника на місце настання стра-хового випадку або місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, тобто акт був скла-дений 05 серпня 2021 року відповідно до визначених законом строків. Страхо-вик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за резуль-татами проведеного огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий до-сягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Ремонтна калькуляція отримана через спеціальну рекомендовану комп`ютерну програму для складання кошторису відновлювального ремонту колісного транспортного засобу. Крім того, страховик не зобов`язаний узгоджувати розмір страхової виплати з особою, яка завдала шкоду. Припущення відповідачки про неоднора-зовість ОСОБА_2 бути учасником ДТП позивач вважає суб`єктивними, необґрунтованими, такими, що грунтуються на її власних домислах. Висновки ОСОБА_1 про невідповідність механізму утворення пошкоджень ступе-ню пошкоджень, визначених у дефектному акті, є лише безпідставною крити-кою наявних висновків, без надання відповідних доказів.

Згідно з нормою частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожитко-вого мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши у відповідності до части-ни першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній матеріалами та доказами, ретельно проаналізувавши у сукупності наявні в ній доводи сторін, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного рішен-ня суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунту-ватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цілком відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 листопада 2020 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» ( страховик ) та ОСОБА_2 ( страхувальник ) уклали договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 330.0000007.402.9397, за яким ПрАТ «СК «Альфа Страхування» застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля марки «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 . Строк дії договору встановлений до 29 листопада 2021 року. Згідно з копією постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року водій ОСОБА_1 , 24 липня 2021 року близько 21.30 години у м. Києві по вул. Андрія Малишка, 39-А, керуючи транспортним засобом марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2 , не дотрималася безпечної ди-станції та здійснила зіткнення з транспортним засобом «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до пошкоджень транспортних засобів. ОСОБА_1 визнана винною у вчинені адміністративного правопору-шення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

У відповідності до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

27 липня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Актом огляду пошкодженого транспортного засобу/направлення на СТО від 05 серпня 2021 року встановлений характер пошкоджень транспортного засобу «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 . З рахунку на оплату від 21 серпня 2021 року № 8655, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Вироб-нично-технічне підприємство «Інжпроект», убачається, що сумарна вартість товарів (роботи, послуги) становить 110343,19 гривні. Відповідно до копії пла-тіжного доручення від 30 серпня 2021 року № 36162 ПрАТ «СК «Альфа Страхування» сплатило ТОВ «ВТП «Інжпроект» 110343,19 гривні з призначен-ням платежу: страхове відшкодування за автомобіль «Toyota» НОМЕР_1 зг. с/а № 1652.206. 21.02 від 26 серпня 2021, страхувальник ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відносини між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_1 регулю-ються правилами статті 1191 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач, як страховик потерпілої особи, виконав свої зобов`язан-ня за договором добровільного страхування відповідно до визначених у ньому умов, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Унаслідок цього до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» перейшло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 у розмірі виплаченого страхувальником відшкодування.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки він є вірним, об`єктивним, зробленим з урахуванням усіх фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підви-щеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом.

Статтею 1191 ЦК України та пунктом другим частини першої статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідаль-ності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( ре-гресу ) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страхуваль-ника, який виплатив страхове відшкодування по договору майнового страху-вання, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страховик має до особи, що відповідальна за завдану шкоду.

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «СК «Альфа Страхування», суд першої інстанції правильно виходив із наявних у матеріалах справи доказів та керувався положеннями ЦК України, Закону України «Про страхування», яки-ми передбачено право страховика на стягнення у порядку регресу страхового відшкодування з особи, винної у вчиненні ДТП, якою є відповідачка. Оскільки ДТП сталася з вини ОСОБА_1 , а право ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на відшкодування витрат у порядку регресу передбачене статтею 27 Закону України «Про страхування», то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідачки у порядку регресу сплачену страховиком суму страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність належними та допустимими доказами розміру стягнутої судом суми страхового відшкодування є необґрун-тованими, оскільки на підтвердження своїх вимог позивач надав докази, на під-ставі яких складений страховий акт та визначена сума страхового відшкоду-вання у 110343,19 гривні, яка й була сплачена позивачем у якості страхового відшкодування ТОВ «ВТП «Інжпроект», яким виконувалися ремонтні роботи автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтвердже-но платіжним дорученням від 30 серпня 2021 року № 36162.

Мотиви апеляційної скарги щодо невідповідності пошкоджень транспорт-ного засобу «КІА» із пошкодженнями автомобіля «Тойота», визначеними актом огляду від 05 серпня 2021 року, не є неспроможними, оскільки не доведені на-лежними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Жодних кло-потань про проведення відповідної експертизи ОСОБА_1 не заявляла ані суду першої інстанції, ані під час апеляційного провадження у цій справі.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, додала фототаблиці на восьми аркушах пошкоджень обох автомобілів - учасників ДТП 24 липня 2021 року, копію акта огляду належного їй автомобіля КІА К5, державний номерний знак НОМЕР_3 від 26 липня 2021 року. Надані скаржницею на стадії апеля-ційного провадження додаткові документи у якості доказів не можуть бути узяті до уваги апеляційним судом, оскільки частиною третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував, що, вирішуючи питання стосовно дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен урахувати як вимоги час-тини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'-язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеля-ційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Колегія суддів дійшла висновку, що подані ОСОБА_1 фотокартки автомобілів, а також акт огляду технічного стану транспортного засобу марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2 , від 26 липня 2021 року не підля-гають прийняттю, оскільки доказів того, що відповідачка не мала можливості їх отримати та подати під провадження у справі судом першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, суду апеляційної інстанції не надано.

Щодо аргументів апеляційної скарги про порушення прав скаржниці унаслідок відмови у задоволенні її клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення введеного режиму воєнного стану, а також щодо розгляду справи у її відсутність незважаючи на обізнаність суду про її проживання у м. Києві, то такі мотиви скарги на увагу не заслуговують. З матеріалів справи убачається, що на час розгляду цієї справи судом першої інстанції, фактично з лютого до червня 2022 року, єдиним відомим місцем проживання та реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . Ця ж адреса нею вказувалася й у її власних клопотаннях про відкладення розгляду справи. Про зміну місця постійного проживання чи перебування відповідачка суду не повідомляла. За цих обставин, а також з огляду на відсутність активних бойових дій на території Вінницької області стверджувати про допущені судом першої інстанції будь-які порушення норм процесуального права, зокрема, у частині визначення підсудності цієї справи, неможливо.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фак-тів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обста-вин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокре-ма, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових та речових доказів, висновків експертів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Кон-венції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законо-давства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунту-вання, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 параграф 23, Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року).

Згідно норм статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обста-вини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги такими, що на увагу не заслуговують, оскільки цілком спростовуються матеріалами справи та вищезазначеними нормами чинного законодавства; вони не є достатніми, суттєвими та об`єктивними для задово-лення скарги та скасування правильного, законного судового рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Ці доводи скарги об`єктивно є такими, що свідчать про незгоду скаржниці за наслідком суб`єк-тивного трактування нею норм матеріального права з висновком суду першої інстанції, викладеним в оскаржуваному судовому рішенні.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими дока-зами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини між сторонами у цій справі.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2022 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передба-чених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський