Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчака М. М.,

за участю секретаря судового засідання - Савіцької Д. А.,

представника позивача - Клюци С.О., представника відповідача - Оленченко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про стягнення заборгованості по сплаті заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості по сплаті заробітної плати в розмірі 3 526 377,86 грн., в тому числі 721 377,86 грн. по річним преміям за результатами роботи в 2012 та 2013 роках та 2 805 000,00 грн. премії в межах Програми утримання ключових співробітників та програми виплати грошових винагород 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 жовтня 2005 р. позивач працював на посаді заступника Голови Правління - директора кредитного департаменту в Акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль», назва якого згодом була змінена на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

25.12.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений Додатковий договір про припинення трудових відносин (далі - Додатковий договір) до Трудового договору від 01.03.2006 р. та Договору від 01.11.2005, згідно п.1 якого сторони дійшли згоди припинити за угодою сторін (згідно п.1 ст. 36 КЗпП України) 31.03.2015 Трудовий договір від 01.03.2006 та Договір від 01.11.2005 разом зі всіма змінами та доповненнями до Договорів.

Пунктом 2 Додаткового договору позивач та відповідач передбачили, що в дату припинення трудових відносин Банк здійснює остаточні розрахунки з позивачем та виплачує на поточний рахунок позивача всі суми, належні позивачу від відповідача, зокрема в дату припинення трудових відносин відповідач здійснює виплату додаткової одноразової суми у розмірі, що еквівалентна 1 14 912, 94 грн., що відповідає розміру 3 (трьох) посадових окладів та 3 (трьох) доплат за розширення зони обслуговування або збільшення об`єму виконаних робіт позивача, та складає 60 174 євро до оподаткування за офіційним курсом НБУ (станом на 12.12.2014 курс НБУ 19,525259 грн.). Вищевказана додаткова одноразова сума виплачується в національній валюті виходячи з середнього між внутрішньобанківським готівковим курсом купівлі та внутрішньобанківським готівковим курсом продажу євро/грн Банку на день розрахунку

Пунктом 4 Додаткового договору сторони передбачили, що позивач має право на отримання відстроченої частини премії (бонусів) за 2011, 2012 та 2013 роки (або авансових платежів з премії) в строки та відповідно до умов, визначених відповідними договорами про такі виплати, незалежно від того, чи є чинними на дату виплат трудові відносини між позивачем та відповідачем, чи відповідні трудові відносини припинені.

Пунктом 6 Додаткового договору сторони передбачили, що позивач матиме право на отримання премії «з утримання працівників» (retention bonus program) згідно з листом RBI від 28.02.2014, незалежно від того, чи є чинними на дату виплат трудові відносини між Працівником та Банком, чи відповідні трудові відносини припинені, з виплатою на наступних умовах:

- за наявності оцінки виконання Працівником як мінімум на рівні «А» Угоди з виконання робіт за 2014 рік, а також за відсутності підстав, передбачених листом RBI від 28.02.2014, для невиплати премії або її виплати в меншому розмірі («malus claw - back cases). Вказана оцінка здійснюється за однаковими з іншими Членами Правління Банку вимогами/стандартами/правилами;

- всі виплати здійснюватимуться згідно з Загальними принципами управління винагородою (відповідно до СRD ІІІ). Рішення щодо виплати прийматиметься Спостережною Радою Банку після затвердження річної звітності Банку за результатами діяльності Банку за весь 2014 рік та відповідного рішення Голови ОСОБА_2

31.03.2015 р. позивача було звільнено з посади заступника Голови Правління Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» № 800-к від 23.03.2015 р.

У зв`язку із звільненням позивачу 31.03.2015 було фактично нараховано та виплачено відповідачем з урахуванням утримань податків та зборів 4 343 543,87 грн., з яких оплата за відпрацьовані дні згідно окладів 192 000,00 грн., грошова компенсація за невикористану відпустку 2 018 521,86 грн., оплата щорічних відпусток 138 526,01 грн., доплата за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконаних робіт працівника 309 624, 00 грн., вихідна допомога працівникам основної діяльності 1 684 872, 00 грн.

Позивач вважає, що відповідач в порушення ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату всіх належних позивачу сум в день звільнення. Так, за розрахунками Позивача в день звільнення відповідач, крім зазначених вище сум, повинен був також виплатити йому додатково 6 259 784,86 грн., а саме згідно з Листом Спостережної ради Райффайзен Банк Аваль від 28.02.2014 та Додатковим договором про припинення трудових відносин від 25.12.2014 року премію «з утримання працівників в 2014 році» (retention bonus program) у розмірі 2 805 000,00 грн., згідно Договору про річну премію за результатами роботи в 2012 році від 25.12.2014 та Додаткового договору про припинення трудових відносин від 25.12.2014 року премію в розмірі 1 219 586,78 грн., згідно Договору про річну премію за результатами роботи в 2013 році від 11.04.2014 року та Додаткового договору про припинення трудових відносин від 25.12.2014 року премію в розмірі 2 235 198,08 грн.

Позивач вказує, що після дати звільнення протягом 2015-2017 років відповідачем було здійснено нарахувань позивачу відкладених платежів по річним преміям за результатами роботи в 2012 та 2013 роках у сумі 2 733 407,00 грн., які були фактично виплачені позивачу у відповідних розмірах після оподаткування протягом 2015-2017 років.

Таким чином, з урахуванням виплачених відповідачем позивачу після дати його звільнення сум, позивач вважає, що станом на день подачі позову розмір заборгованості відповідача перед позивачем по сумам премій, які підлягали виплаті йому в день звільнення, становить 3 526 377,86 грн. (6 259 784,86 грн. - 2 733 407,00 грн.), які він просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що умови пункту 4 укладеного між позивачем та відповідачем Додаткового договору про припинення трудових відносин від 25.12.2014 року, які передбачали, що позивач має право на отримання відстроченої річної премії за 2012 та 2013 роки в строки і відповідно до умов, визначених відповідними договорами про такі премії, суперечать ч. 1 ст. 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Тому, вважає, що саме в день звільнення позивача мала бути проведена виплата цих премій і для їх обрахунку повинні братись обмінний курс євро та ціна акцій відповідача саме на день звільнення позивача - 31.03.2015, а не на дати виплат відповідно до укладених договорів про такі премії. Щодо премії за Програмою утримання ключових співробітників та програми виплати грошових винагород 2014 року, зазначив, що листом Спостережної ради відповідача від 28.02.2014 по суті вже було прийняте рішення по виплату премії позивачу, а положення цього листа щодо умов її виплати разом з річним бонусом за 2014 рік та згідно з правилами Групової директиви підсумкової грошової винагороди менеджменту повинні розглядатися як визначення процедури здійснення такої виплати відповідачем. Тому прийняття відповідачем рішення про не здійснення виплати річного бонусу за 2014 рік не звільняє його від обов`язку здійснити виплату премії в межах Програми утримання ключових співробітників.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі та зазначив, що відповідач у повному обсязі розрахувався з позивачем по всіх виплатах, право на які мав позивач у зв`язку із припиненням трудових відносин. В день звільнення 31.03.2015 у відповідності до ст. 116 КЗпП України позивачу була здійснена виплата всіх сум, що належали йому від відповідача на день звільнення.

Щодо сум премій за результатами роботи в 2012 та 2013 роках зазначив, що з урахуванням вимог ст. 15 Закону України «Про оплату праці» премії належать до категорії заохочувальних виплат, умови запровадження та порядок виплати яких визначаються самостійно підприємством в колективному договорі. Умови та порядок виплати премій членам Правління відповідача встановлені в Положенні про систему управління винагородою працівників Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», що є Додатком 1 до Колективного договору відповідача, яким передбачено, що оцінка результатів праці членів Правління повинна здійснюватися на протязі певної кількості років після закінчення звітного року. В зв`язку з цим до цієї категорії працівників застосовуються спеціальні правила виплати винагороди (умови та порядок оцінки праці та прийняття рішення про виплату премії), визначені підрозділом 5.2. цього Положення. Зокрема, з метою виплати винагороди з таким працівником укладається договір про виплату винагороди за результатами звітного року, який повинен містити наступні правила виплати винагороди: право працівника на премію виникає після прийняття рішення про нарахування та виплату премії за результатами звітного року, яке приймається через певну кількість років після закінчення звітного року; Банк не здійснює виплату премії одноразовим платежем в році, наступному після звітного року; до прийняття Рішення про премію з дати укладання договору працівникові можуть сплачуватись часткові авансові платежі в рахунок премії на підставі рішення про визначення розміру, нарахування та виплату відповідного Авансового платежу; звільнення працівника до моменту прийняття Рішення про премію не призводить до настання строків виплати премії та виникнення права у працівника на отримання премії або будь-якої її частини. У такому випадку право працівника на одержання премії виникає на загальних умовах, визначених договором про виплату винагороди за результатами звітного року.

У відповідності до зазначених положень колективного договору між відповідачем та позивачем були укладені Договір про річну премію за результатами роботи в 2012 році від 08.05.2013 та Договір про річну премію за результатами роботи в 2013 році від 11.04.2014. Умовами цих договорів передбачено, що рішення про виплату премій за результатами роботи за відповідний рік приймається Спостережною Радою Банку через 5 років після завершення звітного року (по премії за 2012 - в 2017 році, по премії за 2013 - в 2018 році); з дати укладення договору Банк сплачує часткові авансові платежі в рахунок Премії (Авансові платежі), рішення про які приймається Спостережною радою Банку до травня місяця кожного року; право Працівника на Премію виникає після прийняття Спостережною Радою Банку Рішення про Премію в 2017 та 2018 році відповідно. До прийняття Рішення про Премію у Працівника не виникає та не існує права вимагати виплати Премії, незважаючи на виплату Авансових платежів. Виплата Авансових платежів є добровільним та не призводить до виникнення у Працівника права вимагати виплати наступних Авансових платежів/Премії; звільнення Працівника до моменту прийняття Рішення про Премію не призводить до настання строків виплати Премії та виникнення права у Працівника на отримання Премії або будь-якої її частини. У такому випадку право Працівника на одержання Премії виникає на загальних умовах, визначених Договором.

31.03.2015 між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір про припинення трудових відносин від 25.12.2014, в пункті 4 якого позивач з відповідачем остаточно визначили, що позивач матиме право на отримання річних премій за 2012 та 2013 роки в строки та відповідно до умов, визначених відповідними договорами про премії. Отже, з урахуванням умов укладених з позивачем договорів про виплату премій та Колективного договору на момент звільнення 31.03.2015 року у позивача не виникло право на отримання премій за 2012 та 2013 роки, оскільки рішення про їх виплату мало прийматись в 2017 та 2018 роках відповідно, а у відповідача не виникало обов`язку відповідно до ст. 116 КЗпП України виплачувати такі премії в день звільнення позивача. Відповідач повністю розрахувався з позивачем по річних преміях за 2012, 2013 роки після його звільнення протягом 2015 - 2018 років у строки та розмірах, які були визначені укладеними з позивачем договорами про премії, докази чого надано відповідачем до відзиву.

Щодо виплати позивачу премії за Програмою утримання ключових співробітників та програми виплати грошових винагород 2014 року в розмірі 2 805 000,00 грн. відповідач зазначив, що умови виплати премії були визначені Листом Спостережної ради Банку від 28.02.2014, в якому позивача було лише проінформовано, що він, як член Правління, буде брати участь у Бонусній Програмі Утримання та Програмі виплати грошових винагород, яка передбачатиме виплату винагороди якщо продаж Банку в 2014 не відбудеться, та повідомлено про умови цієї Програми. При цьому, сам по собі Лист Спостережної ради не є рішенням про виплату премії, оскільки таке рішення відповідно до умов Програми мало прийматись разом з рішенням про виплату річного бонуса за 2014 рік за результатами діяльності Банку у 2014 році та згідно з правилами Групової директиви щодо підсумкової грошової винагороди менеджменту.

Аналогічні умови виплати премії за Програмою утримання 2014 року були остаточно визначені відповідачем та позивачем в пункті 6 Додаткового договору про припинення трудових відносин від 25.12.2014, в якому зазначено, що позивач матиме право на отримання премії «з утримання працівників» згідно з листом RBI від 28.02.2014 з виплатою на наступних умовах: всі виплати здійснюватимуться згідно з Загальними принципами управління винагородою (відповідно до СRD ІІІ). Рішення щодо виплати прийматиметься Спостережною Радою Банку після затвердження річної звітності Банку за результатами діяльності Банку за весь 2014 рік та відповідного рішення Голови Правління Райффайзен Банк Інтернаціональ (РБІ).

Відповідно до Загальних принципів управління винагородою в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Групової директиви, дотримання вимог яких було необхідною умовою для виплати премії за Програмою утримання 2014 року, а також положеннями колективного договору відповідача передбачено, що будь-яка премія не виплачується, якщо має місце погіршення фінансових показників Банку та/або групи РБІ, та/або неотримання чистого прибутку Групою РБІ. В такому разі, Правління РБІ/Спостережна Рада Банку має право прийняти рішення про невиплату премії членам Правління Банку.

У зв`язку із значним погіршення фінансових показників та отриманням збитку відповідача та групи РБІ за результатами 2014 року, а також зважаючи на пряму заборону Європейського Центрального Банку як уповноваженого регулятора на виплату змінної винагороди за результатами роботи в 2014 році в Групі РБІ, Спостережною Радою відповідача 03.06.2015 року було прийнято рішення про затвердження заборони нарахування та виплати змінної винагороди у АТ «Райффайзен Банк Аваль», у тому числі премії на утримання 2014 року. Таким чином, умови для виплати позивачу премії за Програмою утримання 2014 року так і не настали, відповідно позивач не набув права на її отримання, а у відповідача не виникало обов`язку щодо її виплати відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України як на день звільнення Позивача, так і станом на сьогоднішній день.

З урахуванням зазначеного, представник відповідача в судовому засіданні підтримав викладені у відзиві заперечення та просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.04.2017 р. дану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Васильченком О.В. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2021 року матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Головчаку М.М.

Ухвалою суду від 25.05.2021 справу прийнято до провадження суддею Головчак М.М. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.07.2021 р. змінено найменування відповідача у справі з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та ухвалено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Суд, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі обставини, факти і відповідні правовідносини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 15 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Господарського кодексу України у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умови, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Отже, виходячи з зазначених вимог законодавства, суд приходить до висновку, що премія належить до категорії заохочувальних виплат, а умови її запровадження та порядок виплати визначаються самостійно підприємством в колективному договорі. Також, законом надано право сторонам трудових відносин в трудовому договорі (контракті) за угодою сторін установлювати умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, а також умови розірвання договору.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного суду від 16.03.2020 у справі № 357/9161/17, від 07.02.2018 у справі № 661/4321/15-ц.

Судом встановлено, що позивач з 01.10.2005 працював на посаді Заступника Голови Правління - директора Кредитного департаменту Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» (підтверджується протоколом засідання Спостережної Ради № 67/2 від 30.09.2005 та Наказом АППБ «Аваль» від 30.09.2005), а з 01.11.2007 на посаді Заступника Голови Правління ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (підтверджується протоколом засідання Спостережної Ради ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» № СР-14 від 31.10.2007 та Наказом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 4292к). Рішенням Спостережної Ради АТ «Райффайзен Банк Аваль» № СР-9/1 від 01.09.2011 термін повноважень позивача на посаді заступника Голови Правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» продовжено до 31.12.2014.

Під час роботи між відповідачем та позивачем було укладено Договір від 01.11.2005 та Трудовий договір від 01.03.2006 з наступними змінами та доповненнями, якими встановлювались умови оплати праці позивача на посаді Заступника Голови Правління Банку.

Умови запровадження та порядок виплати премій у відповідача встановлено у Положенні про систему управління винагородою працівників Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 56-70 том 2), що є Додатком 1 до Колективного договору між Правлінням Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та Центральною Радою профспілки працівників Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до пункту 5.2. цього Положення в Банку відокремлюється категорія працівників «Визначений персонал», до якої належать зокрема Керівники рівня В (члени Правління Банку). Оскільки результати праці працівників категорії «Визначений персонал» безпосередньо впливають на діяльність Банку в довгостроковій перспективі, та не можуть бути оцінені безпосередньо по закінченню звітного року, то оцінка їх результатів праці повинна здійснюватися на протязі певної кількості років після закінчення звітного року. В зв`язку з цим до категорії працівників «Визначений персонал» застосовуються спеціальні правила виплати винагороди (умови та порядок оцінки праці та прийняття рішення про виплату премії), визначені підрозділом 5.2. цього Положення.

Згідно пункту 5.2.2. Положення з метою виплати винагороди працівникам категорії «Визначений персонал» з таким працівником укладається договір про виплату винагороди за результатами звітного року, рішення про укладання якого та умови якого затверджуються Спостережною Радою/ Правлінням Банку. Договір про виплату винагороди за результатами звітного року повинен містити наступні правила виплати винагороди категорії працівників «Визначений персонал»:

- право працівника на премію виникає після прийняття рішення про нарахування та виплату премії за результатами звітного року (надалі - Рішення про премію), яке приймається через певну кількість років після закінчення звітного року;

- Банк не здійснює виплату премії одноразовим платежем в році, наступному після звітного року;

- до прийняття Рішення про премію з дати укладання договору працівникові можуть сплачуватись часткові авансові платежі в рахунок премії (надалі - Авансові платежі) на підставі рішення про визначення розміру, нарахування та виплату відповідного Авансового платежу (надалі - Рішення про Авансовий платіж);

- при прийнятті Рішення про премію/Рішення про Авансовий платіж Банк може прийняти рішення про невиплату премії/Авансового платежу, виплату премії/Авансового платежу в значно зменшеному розмірі, повернення працівником вже сплачених Авансових платежів у випадку, якщо до моменту прийняття Рішення про Авансовий платіж/Рішення про премію мали місце обставини, визначені в пункті 5.2.3. цього Положення.

Рішення про премію/Рішення про Авансовий платіж щодо працівника - члена Правління Банку приймається Спостережною Радою.

Пунктом 5.2.3. Положення передбачено, що звільнення працівника до моменту прийняття Рішення про премію не призводить до настання строків виплати премії та виникнення права у працівника на отримання премії або будь-якої її частини. У такому випадку право працівника на одержання премії виникає на загальних умовах, визначених договором про виплату винагороди за результатами звітного року.

Таким чином, відповідно до встановлених в колективному договорі відповідача умов та порядку виплати премій членам Правління, премія членам Правління відповідача виплачується на підставі відповідних договорів про виплату премій через певну кількість років після закінчення звітного року та за умови прийняття відповідного рішення Спостережною Радою Банку про виплату премії.

На виконання рішень Спостережної Ради відповідача про укладення з позивачем договорів про виплату винагороди за результатами звітних 2012 та 2013 років (протоколи засідань Спостережної Ради № СР-4/3а від 15.04.2013 та № СР-4/3а від 11.04.2014) з позивачем були укладені Договір про річну премію за результатами роботи в 2012 році від 08.05.2013 (а.с. 64-66 том 1) та Договір про річну премію за результатами роботи в 2013 році від 11.04.2014 (а.с. 67-69 том 1).

Договором про річну премію за результатами роботи в 2012 році встановлено, що рішення про визначення розміру, нарахування та виплату річної премії за результатами роботи в 2012 році приймається Спостережною Радою Банку на умовах цього Договору в 2017 році, але не пізніше 31.05.2017 (далі - Рішення про премію). З дати укладення Договору на підставі попередніх розрахунків Банк сплачує часткові авансові платежі в рахунок Премії (далі - Авансові платежі). Рішення про визначення розміру, нарахування та виплату Авансового платежу приймається Спостережною Радою Банку на умовах цього Договору не пізніше 01 травня кожного року (далі - Рішення про Авансовий платіж). Працівник усвідомлює, що право Працівника на Премію виникає після прийняття Спостережною Радою Банку Рішення про Премію в 2017 році (як визначено п. 2.1.). До прийняття Рішення про Премію у Працівника не виникає та не існує права вимагати виплати Премії, незважаючи на виплату Авансових платежів. Виплата Авансових платежів є добровільним та не призводить до виникнення у Працівника права вимагати виплати наступних Авансових платежів/Премії; 50 % Авансових платежів будуть сплачені готівкою , інші 50 % будуть розподілені в формі «Умовних акцій» та виплачені готівкою; звільнення Працівника до моменту прийняття Рішення про Премію не призводить до настання строків виплати Премії та виникнення права у Працівника на отримання Премії або будь-якої її частини. У такому випадку право Працівника на одержання Премії виникає на загальних умовах, визначених Договором.

Договором про річну премію за результатами роботи в 2013 році встановлено, що: - рішення про визначення розміру, нарахування та виплату річної премії за результатами роботи в 2013 році (далі - Премія) приймається Спостережною Радою Банку на умовах цього Договору в 2018 році, але не пізніше 31.05.2018 (далі - Рішення про премію); - з дати укладення Договору на підставі попередніх розрахунків Банк сплачує часткові авансові платежі в рахунок Премії (далі - Авансові платежі). Рішення про визначення розміру, нарахування та виплату Авансового платежу приймається Спостережною Радою Банку на умовах цього Договору не пізніше 01 травня кожного року (далі - Рішення про Авансовий платіж); - Працівник усвідомлює, що право Працівника на Премію виникає після прийняття Спостережною Радою Банку Рішення про Премію в 2018 році (як визначено п. 2.1.). До прийняття Рішення про Премію у Працівника не виникає та не існує права вимагати виплати Премії, незважаючи на виплату Авансових платежів. Виплата Авансових платежів є добровільним та не призводить до виникнення у Працівника права вимагати виплати наступних Авансових платежів/Премії; - 50 % Авансових платежів будуть сплачені готівкою (дивитись статтю 3.2.). Інші 50 % будуть розподілені в формі «Умовних акцій» та виплачені готівкою (дивитись статтю 3.3.); - звільнення Працівника до моменту прийняття Рішення про Премію не призводить до настання строків виплати Премії та виникнення права у Працівника на отримання Премії або будь-якої її частини. У такому випадку право Працівника на одержання Премії виникає на загальних умовах, визначених Договором.

Судом також встановлено, що Листом Спостережної Ради Райффайзен Банк Аваль від 28.02.2014 (а.с. 70-72 том 1), адресованому позивачу, Спостережна рада повідомила позивача, що Правлінням Райффайзен Банк Інтернешнл вирішено ввести спеціальну Бонусну Програму Утримання для Правління та персоналу, які виконують ключові функції в Райффайзен Банк Аваль. Метою цієї програми є прив`язка співробітників до організації, щоб бути здатними забезпечити подальшу передачу банку покупцеві в хорошому стані. У випадку, якщо операція продажу банку не відбудеться, Правління Райффайзен Банк Інтернешнл вирішило також виплатити грошову винагороду вищевказаній групі людей за забезпечення безперебійної роботи банку в криголамні часи. Позивача повідомлено, що він, як член Правління, буде брати участь у Бонусній Програмі Утримання та Програмі виплати грошових винагород та доведено ключові елементи цих програм. Зокрема, Програма виплати грошової винагороди, за умови, якщо транзакція з продажу не відбувається в 2014, передбачала такі умови:

- Попередня умова: законне (якщо договір не був розірваний з ініціативи Позивача) працевлаштування та/або наявність трудової угоди для менеджменту з Райффайзен Банк Аваль на кінець 31.03.2015 року;

- Сума до виплати: 0,5 від річної заробітної плати дійсної на 1 січня 2014 року; - умови виплати: винагорода виплачується разом з річним бонусом за 2014 рік; при цьому оцінка за виконання роботи має бути на рівні мінімум «А» за 2014 рік та за відсутності зловмисних, нечесних дій;

- Усі виплати здійснюються згідно з правилами «Групової директиви щодо підсумкової грошової винагороди менеджменту» (у відповідності з положеннями СRD III).

Рішенням Спостережної Ради відповідача № СР-12/8 від 24.12.2014 вирішено з 31.03.2015 звільнити Позивача з посади Заступника Голови Правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» та припинити його повноваження члена Правління Банку, а також доручено Голові Спостережної Ради та Голові Правління укласти з позивачем Договір про припинення трудових відносин.

25.12.2014 між відповідачем та позивачем було укладено Додатковий договір про припинення трудових відносин від 25.12.2014 до Трудового договору від 01.03.2006 та Договору від 01.11.2005, відповідно до пункту 1 якого сторони дійшли згоди припинити за угодою сторін (згідно з п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України) 31.03.2015 р. Трудовий договір від 01.03.2006 р. та Договір від 01.11.2005 р. разом зі всіма змінами та доповненнями до Договорів.

В Додатковому договорі про припинення трудових відносин від 25.12.2014 позивач та відповідач за угодою сторін остаточно визначили наступне:

-згідно пункту 2 договору в дату припинення трудових відносин Банк здійснює виплату додаткової одноразової суми у розмірі, що еквівалентна 1 1 74 912, 94 грн, що відповідає розміру 3-х посадових окладів та 3 доплат за розширення зони обслуговування або збільшення об`єму виконаних робіт Позивача та складає 60 174,00 євро до оподаткування за офіційним курсом НБУ (станом на 12.12.2014 курс НБУ 19,525259 грн.). Вищевказана додаткова одноразова сума виплачується в національній валюті виходячи з середнього між внутрішньобанківським готівковим курсом купівлі та внутрішньобанківським готівковим курсом продажу євро/грн Банку на день розрахунку (пункт 2 Додаткового договору від 25.12.2014);

-згідно пункту 4 договору Працівник має право на отримання відстроченої частини премії (бонусів) за 2011, 2012 та 2013 роки (або авансових платежів з премії) в строки та відповідно до умов, визначених відповідними договорами про такі виплати, незалежно від того, чи є чинними на дату виплат трудові відносини між Працівником та Банком, чи відповідні трудові відносини припинені (пункт 4 Додаткового договору від 25.12.2014);

-згідно пункту 5 договору Працівник має право на отримання річної премії за результатами 2014 року відповідно до правил RBI та СRD ІІІ/IV, а також нормативних документів Банку з питань управління винагородою, незалежно від того, чи є чинними на дату виплат трудові відносини між Працівником та Банком, чи відповідні трудові відносини припинені. Розмір можливої премії буде визначений після затвердження річної звітності Банку за результатами діяльності Банку за весь 2014 рік та прийняття відповідного рішення Спостережною Радою Банку;

-згідно пункту 6 договору Працівник матиме право на отримання премії «з утримання працівників» (retention bonus program) згідно з листом RBI від 28.02.2014, незалежно від того, чи є чинними на дату виплат трудові відносини між Працівником та Банком, чи відповідні трудові відносини припинені, з виплатою на наступних умовах:

-за наявності оцінки виконання Працівником як мінімум на рівні «А» Угоди з виконання робіт за 2014 рік, а також за відсутності підстав, передбачених листом RBI від 28.02.2014, для невиплати премії або її виплати в меншому розмірі («malus claw - back cases). Вказана оцінка здійснюється за однаковими з іншими Членами Правління Банку вимогами/стандартами/правилами;

-всі виплати здійснюватимуться згідно з Загальними принципами управління винагородою (відповідно до СRD ІІІ). Рішення щодо виплати прийматиметься Спостережною Радою Банку після затвердження річної звітності Банку за результатами діяльності Банку за весь 2014 рік та відповідного рішення Голови Правління RBI.

Таким чином, з урахуванням встановлених у колективному договорі умов та порядку виплати річних премій членам Правління відповідача, умов Бонусної Програми Утримання 2014 року, укладених із позивачем договорів про виплату річних премій та Додаткового договору про припинення трудових відносин від 25.12.2014, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання премій за результатами роботи в 2012 та 2013 роках виникало лише після прийняття Спостережною Радою відповідача рішень про виплату цих премій, які мали прийматись через 5 років після завершення звітного року відповідно у 2017 та 2018 роках, а щодо премії за Бонусною Програмою Утримання 2014 року - після затвердження річної звітності відповідача за результатами діяльності відповідача за весь 2014 рік.

Позивача було звільнено з роботи 31.03.2015 за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до Наказу Банку № 800-к від 23.03.2015.

Відповідно до долученої позивачем виписки з особового рахунку позивача та не оспорюється відповідачем в день звільнення відповідачем було нараховано та виплачено позивачу з урахуванням утримань податків та зборів 4 343 543,87 грн., що включало оплату за відпрацьовані дні згідно окладів 192 000,00 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку 2 018 521,86 грн., оплату щорічних відпусток 138 526,01 грн., доплату за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконаних робіт працівника 309 624, 00 грн., вихідну допомогу працівникам основної діяльності 1 684 872, 00 грн.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України в редакції діючій в період спірних правовідносин при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Аналогічного висновку дотримується Велика палата Верховного суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Як встановлено судом та підтверджується долученими до справи доказами, на день звільнення позивача 31.03.2015 року право позивача на отримання премій за результатами роботи в 2012 та 2013 роках та за Бонусною Програмою Утримання 2014 року ще не виникло, оскільки відповідні рішення Спостережною радою відповідача про їх виплату на той момент ще не приймались та строки для прийняття таких рішень ще не настали, тому у відповідача не виникало обов`язку виплачувати такі премії саме в день звільнення позивача відповідно до ст. 116 КЗпП України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 07.02.2018 у справі № 661/4321/15-ц.

Судом не приймаються доводи позивача, що листом Спостережної Ради Райффайзен Банк Аваль від 28.02.2014 вже було по суті прийнято рішення про виплату премії позивачу за Бонусною Програмою Утримання 2014 року, оскільки такі доводи не підтверджуються змістом самого листа та умовами Додаткового договору про припинення трудових відносин від 25.12.2014, в яких викладені умови, за яких позивач матиме право на отримання премії, які передбачали, що виплата відбуватиметься разом з річним бонусом за 2014 рік, рішення про виплату прийматиметься Спостережною Радою відповідача після затвердження річної звітності Банку за результатами діяльності Банку за весь 2014 рік та у відповідності до групової директиви та загальних принципів управління винагородою відповідача.

Не заслуговують на увагу також доводи представника позивача, що умови укладеного між позивачем та відповідачем Додаткового договору про припинення трудових відносин від 25.12.2014 в частині встановлення інших строків для виплати премій, ніж передбачено ст. 116 КЗпП України, є недійсними оскільки вони погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством. Як вже зазначалось судом, визначення умов запровадження та порядку виплати премій належить до компетенції підприємства та визначається ним у колективному договорі та інших нормативно-правових актах підприємства, а також трудовому договорі з працівником, тому при виплаті премій потрібно керуватися умовами та строками виплат, встановленими цими актами. Натомість передбачені ст. 116 КЗпП України строки виплати всіх належних працівнику сум під час звільнення застосовуються до тих виплат, на отримання яких працівник вже має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідачем під час звільнення позивача не було допущено порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Щодо заявленої позивачем суми заборгованості відповідача по виплаті премій за результатами роботи в 2012 та 2013 роках, які підлягали виплаті позивачу відповідно до Договору про річну премію за результатами роботи в 2012 році від 08.05.2013 та Договору про річну премію за результатами роботи в 2013 році від 11.04.2014, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що після звільнення позивача 31.03.2015 року, в період з липня 2015 року по травень 2018 року відповідачем було нараховано та фактично виплачено позивачу на підставі відповідних рішень Спостережної ради відповідача належні йому авансові платежі в рахунок сум премій за 2012 та 2013 роки у строки та розмірах, які були передбачені договорами про виплату таких премій, а саме: по річній премії за 2012 рік позивачу за цей період було всього сплачено 878 018, 00 грн. (липень 2015 - 373 132,00 грн., квітень 2016 - 378 024,00 грн, травень 2017 - 126 862,00 грн.), по річній премії за 2013 - 1 766 560,00 грн. (липень 2015 - 889 371,00 грн., квітень 2016 - 324 763,00 грн, травень 2017 - 328 787,00 грн., травень 2018 - 223 639,00 грн.). Розрахунок зазначених виплат подано відповідачем у Розрахунку № 34/727 від 02.08.2018 (а.с. 44 том 2), Розрахунку № 34/728 від 02.08.2018 та Довідці № 34/676 від 31.07.2018. Отримання вказаних виплат у 2015 - 2017 роках не заперечується позивачем в позові, виплата за травень 2018 підтверджується наявною у справі випискою з особового рахунку позивача за травень 2018 року (а.с. 139 том 2).

Відповідність умовам укладених договорів про премії здійсненого відповідачем розрахунку нарахованих та виплачених позивачу в період з 2015 по 2018 роки авансових платежів/премій за 2012 та 2013 роки розрахунково та документально підтверджено також Висновком експертів за результатами проведення комісійної економічної експертизи від 28.05.2019 № 14427/19-72/14428/19-71 (а.с. 112-120 том 1). Вказаний висновок експерту долучено відповідачем до матеріалів справи на стадії підготовчого засідання з обґрунтуванням причин неможливості подачі його разом з відзивом на позов, які суд вважає поважними та поновлює строк для подання цього доказу.

В той же час, суд не може погодитися із розрахунком заборгованості по виплаті премій за результатами роботи в 2012 та 2013 роках, який зроблений позивачем, оскільки такий розрахунок не ґрунтується на порядку та умовах виплати премій, які передбачені укладеними договорами про виплату таких премій. З цих же підстав, суд не враховує Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 21.11.2018 № 108-11/18 (а.с. 126-143 том 1), який долучено до справи позивачем, оскільки у своїх розрахунках сум премій експертом застосовано обмінний курс євро та вартість акцій, які не відповідають умовам, визначеним у відповідних договорах про виплату премій. Крім того, зазначений висновок експерта підтверджує лише частково розмір заявлених позивачем вимог, а саме в розмірі 2 830 407,47 грн. та містить арифметичні похибки у розрахунках, що в сукупності також викликає сумніви у суду щодо його правильності.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідач повністю розрахувався з позивачем в частині виплати премій за 2012 та 2013 роки у відповідності до умов, розмірів та строків виплати, які передбачені укладеними сторонами договорами про виплату премій, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в розмірі 721 377,86 грн. по річним преміям за результатами роботи в 2012 та 2013 роках задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача премії в межах Програми утримання ключових співробітників та програми виплати грошових винагород 2014 року в розмірі 2 805 000,00 грн., суд встановив наступне.

Відповідно до умов виплати премії в межах Програми утримання 2014 року, які були визначені Листом Спостережної ради відповідача від 28.02.2014 та пунктом 6 Додаткового договору про припинення трудових відносин від 25.12.2014, рішення про виплату премії мало прийматись Спостережною радою відповідача після затвердження річної звітності Банку за результатами діяльності Банку за весь 2014 рік та відповідного рішення Голови Правління RBІ та у відповідності до Загальних принципів управління винагородою відповідача та Групової директиви щодо підсумкової грошової винагороди менеджменту (у відповідності з положеннями СRD III).

Загальні принципи управління винагородою відповідача встановлені в Корпоративній директиві з управління винагородою АТ «Райффайзен Банк Аваль», затвердженій Протоколом засідання Спостережної Ради № СР-12/1 від 03.12.2014 (а.с. 91-105 том 2), пунктами 5.5., 5.5.2., 5.5.5.8., 6.2.3 якої передбачено, що: - змінні виплати загалом пов`язані з продуктивністю чи результатом роботи Групи, РБ Аваль, підрозділу та/або працівника, та можуть складатись з короткострокових та довгострокових елементів; - змінна винагорода, включаючи будь-яку відстрочену частину, виділяється та виплачується лише за умови дотримання вимог (критеріїв), визначених в цьому пункті, зокрема: у разі коли це відповідає фінансовому стану Групи РЦБ та фінансовому стану РБ АВАЛЬ в цілому, а також є виправданим, зважаючи на результати роботи РБ АВАЛЬ, бізнес - підрозділу та окремого працівника, окрім того, за умови дотримання Групою РБІ таких вимог як досягнення чистого прибутку; - у разі недотримання критеріїв для виплати не може бути виділена та/або виплачена жодна Премія та/або Мотиваційна виплата; - для Визначеного персоналу (до якого віднесено членів Правління РБ Аваль - п. 6.3.3.) Змінна винагорода, включаючи відстрочену частину, сплачується тільки тоді, коли це дозволяє загальний фінансовий стан РБ Аваль, та коли це виправдано, зважаючи на результати РБ Аваль, структурного підрозділу та відповідного працівника.

Аналогічні принципи управління винагородою та критерії для виплати премій встановлені також в п. 5.5.2 Групової Директиви «Положення про систему управління винагородою, версія 5.0», яка затверджена Райффайзен Банк Інтернаціональ (а.с. 106-115 том 2) та пункті 5.2.3. Положення про систему управління винагородою працівників Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», що є Додатком 1 до Колективного договору відповідача (а.с. 56-70 том 2).

Як встановлено судом, дотримання вимог, встановлених зазначеними внутрішніми нормативними актами відповідача було необхідною умовою для виплати премії за Програмою утримання 2014 року. Відповідно до зазначених внутрішніх нормативних документів відповідача будь-яка премія не виплачується, якщо має місце погіршення фінансових показників відповідача та/або групи Райффайзен та/або неотримання чистого прибутку ОСОБА_3 . В такому разі Спостережна Рада відповідача має право прийняти рішення про невиплату премії членам Правління відповідача.

В матеріалах справи міститься достатньо доказів на підтвердження того, що відповідач завершив 2014 фінансовий рік з негативним фінансовим результатом (збиток склав 3 806 322 тис. грн), а консолідований збиток групи Райффайзен в 2014 році склав 493 млн. євро (а.с. 116-124 том 2).

На підставі представленого на розгляд Спостережної Ради відповідача звіту (а.с. 125-131 том 2) Спостережною радою 03.06.2015 року було прийнято рішення про затвердження заборони нарахування та виплати змінної винагороди у АТ «Райффайзен Банк Аваль», у тому числі, річної премії за результатами роботи, премії на утримання 2014 та відстрочених премій за 2014 рік (а.с. 76-77 том 2).

Таким чином, вказаним рішенням Спостережної Ради було заборонено нараховувати і виплачувати в тому числі премію на утримання 2014, умови виплати якої були доведені позивачу Листом Спостережної ради відповідача від 28.02.2014. Вказане рішення прийнято Спостережною радою в межах компетенції та у відповідності до затверджених у відповідача принципів управління винагородою.

При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Такий висновок викладено в постанові Верховного суду від 16.03.2020 у справі № 357/9161/17.

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що умови, які були визначені Листом Спостережної ради відповідача від 28.02.2014 та пунктом 6 Додаткового договору про припинення трудових відносин від 25.12.2014 для виплати премії позивачу за Програмою утримання 2014 року так і настали, а тому у відповідача відсутній обов`язок щодо її виплати, відповідно вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по премії в розмірі 2 805 000,00 грн. також не підлягають задоволенню.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем в порядку ст. 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявності, передбачених ст. 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

Аналізуючи викладене, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмови у їх задоволенні у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 76-81, 89, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про стягнення заборгованості по сплаті заробітної плати - залишити без задоволення.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 );

відповідач - акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (адреса: м. Київ, вул. Лєскова, 5 ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 27.09.2022 .

Суддя М. М. Головчак