Провадження № 2/679/5/2022
Справа № 679/160/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючий суддя - Стасюк Р.А.

секретар - Плазій Н.В.

з участю

представника позивача адвокат Волкова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, третя особа без самостійних вимог до предмету спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» про захист прав споживачів, визнання іпотеки такою, що припинена, скасування заборони про відчуження та вилучення запису з державного реєстру речових прав на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ :

10.02.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачв» та Закону України «Про споживче кредитування» на неодноразові її письмові звернення не надає інформації (розрахунку) щодо наявної дійсної заборгованості за Кредитним Договором від 15.06.2005 року №Ф1-05/27639-2031, укладений між нею та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит». Окрім того, зазначає, що Кредитний Договір від 15.06.2005 року №Ф1-05/27639-2031, укладений між нею та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», який за своєю правовою природою є договором про споживче кредитування, не містить інформації ро загальну вартість кредиту, та містить несправедливі умови, зокрема положення щодо сплати комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів у розмірі 169 грн. щомісячно та комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 889 грн. (одноразово), що необґрунтовано збільшує вартість Кредиту, ставить споживача (позичальника) в тяжке, несправедливе становище в договірних зобов`язаннях, умови кредитного договору суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що на думку позивача є підставою для визнання такого кредитного договору недійсним. Просить зобов`язати Державну іпотечну установу надати ОСОБА_1 повний розрахунок (виписки) по Кредитному Договору від 15.06.2005 року №Ф1-05/27639-2031, укладений між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 за період з 15.06.2005 р. по дату ухвалення судового рішення. Визнати недійсними кредитний договір від 15.06.2005 року №Ф1-05/27639-2031, укладений між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 та іпотечний договір від 15.06.2005 року, укладений між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Нетішинського міського суду від 11.02.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Нетішинського міського суду суду від 09.06.2020 у праві призначено судово-економічну експертизу проведення якої доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадженя у справі зипинене.

29.09.2021 року в судді Гавриленко О.М. закінчилися повноваження у зв`язку із закінченням строку, на який її призначено.

13.12.2021 до Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшов висновок експерта від 08.12.2021 року №1768/3528-3532/21-26 та матеріали цивільної справи №679/160/20.

Проведено повторний автоматизований розподілу судової справи між суддями.

Після повторного автоматичного розподілу, в порядку визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, дану цивільну справу передано на розгляд судді Стасюку Р.М.

01.03.2022 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Державної іпотечної установи, третя особа без самостійних вимог до предмету спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» про визнання іпотеки такою, що припинена, скасування заборони відчуження та вилучення запису. У позові просила визнати іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 , що є предметом Іпотечного Договору від 15 червня 2005 року, укладеного між Публічним акціонерним товаристовм «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , внесеного до Державного реєстру іпотек за номером 2092804 та посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Франовською Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1969 - такою що припинена, вказаний запис з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - виключити, а заборону відчуження майнових прав на вказану квартиру - скасувати.

Вказана позовна заява обґрунтована тим, що свої зобов`язання за Кредитним договором №Ф1-05/27639-2031 від 15.06.2005 року позивачкою повністю виконані в серпні 2020 року, що підтверджується висновком експерта про результати проведення судово-економічної експертизи від 08.12.2021 р. №1768/3528-3532/21-26 на виконання ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області у справі №679/160/20. За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, зобов`язання зі сплати кредиту є припиненим. За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.04.2022 р. у справі № 679/295/22 об`єднано в одне провадження справу № 679/295/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, третя особа без самостійних вимог до предмету спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання іпотеки такою, що припинена, скасування заборони про відчуження та вилучення запису з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та справу №679/160/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, третя особа без самостійних вимог до предмету спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів.

Ухвалою суду від 07.06.2022 р. заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвокат Волкова Сергія Вікторовича про відмову від позовних вимог в частині зобов`язання Державної іпотечної установи надати ОСОБА_1 повний розрахунок (виписку) по кредитному договору від 15.06.2005 року № Ф1-05/27639-2031, укладеному між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 за період з 15.06.205 року по дату ухвалення судового рішення - задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, в частині позовних вимог про зобов`язання Державної іпотечної установи надати ОСОБА_1 повний розрахунок (виписку) по кредитному договору від 15.06.2005 року № Ф1-05/27639-2031, укладеному між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 за період з 15.06.205 року по дату ухвалення судового рішення - закрито.

Підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів; за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волков Сергій Вікторович, до Державної іпотечної установи, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит», про визнання іпотеки такою, що припинена, скасування заборони про відчуження та вилучення запису з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - закрито.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивачки подав заяву про розгляд справи за відсутност позивачки та її представника. До вказаної заяви додав докази на підтвердження витрат за надання професійної правничої допомоги.

Відповідач в судове засіданні не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву у якому просив у задоволенні позову відмовити. Свої доводи обґрунтував тим, що згідно наявного у відповідача розрахунку за кредитним договором існує заборгованість, а тому Кредитний договір не є виконанамисм та припиненим, а відповідно й іпотека не може бути припинена. Вказує, що доводи позивачки про визнання кредитного договору недійсним є необґрунтованими. Окрім того, представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності до вимоги про визнання кредитного договору недійсним.

Представник третьої особи, без самостійних вимог до предмету спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» в судове не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно наявних у матеріалах справи документів, 15 червня 2005 року між позивачем, як Позичальноком, та ПАТ «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», як Кредитодавцем, укладено Кредитний договір №Ф1-05/27639-2031 (далі - Кредитний Договір).

Згідно умов Кредитного Договору, Кредитодавець надав Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 17600 (сімнадцять тисяч шістсот) доларів США з оплатою по процентній ставці 11,0 процентів річних (п. 2.1. Кредитного Договору).

За п. 2.3. Кредитного Договору Кредитні ресурси отримані позичальником за цим Договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 62 кв.м., житловою площею - 36 кв.м.

На забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним Договором між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» було укладено договір іпотеки, за яким квартира АДРЕСА_1 визначено предметом іпотеки (далі - Договір іпотеки).

Відповідно до п. 3.2 - позичальник зобов`язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах в складі щомісячного Ануітетного платежу, розмір якого за цим Договором становить 201,00 доларів США.

Відповідно до п. 4.1 договору - відсотки за користування кредитом сплачуються у валюті кредиту, у відсотковій ставці 11,0 % річних.

Згідно з п. 4.2. - нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за період з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Нарахування процентів проводиться по методу «факт»/360 за кожний день користування кредитними ресурсами.

Відповідно до п. 4.7 договору позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 169,00грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до п.5.1 договору забезпечення виконання зобов`язань за цим договором є застава нерухомості (іпотека): трикімнатної квартири, розташованої за одресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 62,5 кв.м., житловою площею - 36,6 кв.м.

Відповідно до п. 5.2 договору - додатковим забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є порука громадянина ОСОБА_2 , оформлена договором поруки № 27639-2031 від 15.06.2005 року.

Згідно з п. 6.1 за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з п. 7.8 Договору - за розрахунково-касове обслуговування позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 889,00 грн. (одноразово). Комісія сплачується позичальником у день підписання цього Договору на рахунок НОМЕР_1 .

11.02.2015 р. між АТ «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та Державною іпотечною установою (далі по тексту - ДІУ) укладено Кредитний договір № 17/4. В забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору від 11.02.2015 р. між Банком та ДІУ укладено Договір застави майнових прав № 14/4-З від 11.02.2015 р., згідно умов якого Банк відступає, а ДІУ набуває права вимоги за договорами згідно переліку, визначеному у Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 17/4-В, який укладено одночасно з Договором застави від 11.02.2015 р.

У переліку договорів, викладених в Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 р. обліковується кредитний договір № Ф1-05/27639-2031 від 15.06.2005 р., укладений між Банком та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Законом України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) в редакції від 05.12.2003 року, яка діяла в момент укладення Кредитного Договору передбачено, що він регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виготівниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, встановлює права споживачів та визначає механізм реалізації державного захисту їх прав.

За ч. 1 ст.18 Закону передбачено, що Споживач має право на одержання необхідної, доступної та достовірної інформації про товари (роботи, послуги), що забезпечує можливість їх компетентного вибору. Інформація про товари (роботи, послуги) повинна містити зокрема: перелік основних споживчих властивостей товарів (робіт, послуг), ціну та умови придбання товарів (робіт, послуг); правила та умови ефективного використання товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 19 Закону, за всіма громадянами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених законодавчими актами. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі товарів і послуг. Забороняється примушувати споживача придбавати товари і послуги неналежної якості або непотрібного йому асортименту.

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно якого договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Статею 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що клієнт має право на доступ до інформації, а саме ціну банківських послуг". Права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Стаття 1011 ЦК України тлумачить термін «комісія» як договір, за яким одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Суд вважає, що зазначену комісію не можна вважати витратами позичальника за оформлення договору, оскільки такі витрати, як правило, передбачаються окремим пунктом кредитного договору.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011р. у справі № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч.1 ст.634 ЦК України).

Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

При підписанні кредитного договору, позивач цілком довіряв банківським працівникам, як спеціалістам, оскільки не володіє спеціальними знаннями в області юриспруденції та банківського права, проте Банк приховав від нього фактичні суми по кредиту, тим самим позбавив його права прийняти відповідно правильне рішення щодо умов кредитування взагалі.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, а також відсутність хоча б однієї з істотних умов правочину встановлених спеціальними законами, визначено як підставу його недійсності.

Зважаючи на вказане суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги про визнання Кредитного договору недійсним.

Як вище зазначалось, представником відповідача подано заяву про застосування строків пзовної давності до вимоги про визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною першою статті 259 ЦК України передбачене збільшення позовної давності, встановленої законом, за домовленістю сторін.

За змістом статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Моментом перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором є момент коли позивач міг та повинен був дізнатись про порушення свого права, а саме перебіг позовної давності почався з моменту ознайомлення позивачки із умовами Кредитного договору та погодження із ними, що засвідчується підписом сторони в день його укладення, тобто з.

Встановивши, що останній перебіг позовної давності почався 15 червня 2005 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернулась 10 лютого 2020 року, суд дійшов висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, що відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є підставою для відмови у частині позовних вимог про визнання недійсними кредитного договорур від 15.06.2005 року №Ф1-05/27639-2031, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю « Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 та іпотечного договору від 15.06.2005 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 .

В частині позовних вимог про припинення іпотеки, скасування заборони про відчуження та вилучення запису з державного реєстру речових прав на нерухоме майно суд дійшов до наступного висновку.

Як вже вище зазначалось на забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним Договором між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» 15.06.2005 р. було укладено Іпотечний договір посвідчений Франовською Л.С., приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1969 (далі по тексту - Іпотечний Договір).

За п. 1 Іпотечного Договору Іпотекодавець передає в заставу Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: трикімнатну квартиру на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 .

Зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором № Ф1-05/27639-2031 від 15 червня 2005 р. (надалі - Основне зобов`язання) на суму 17600 доларів США строком до 15 червня 2020 року, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 11% річних, а також комісійної винагороди за Основним зобов`язанням, неустойки за цим договором або за Основним зобов`язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих про строчкою платежів за Основним зобов`язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог. У випадку зміни сторони Основного зобов`язання, процентної ставки за користування Кредитними ресурсами, Іпотекодавець зобов`язується невідкладно укласти з Іпотекодержатилем відповідну додаткову угоду до цього договору (п. 2 Іпотечного Договору).

За п. 17 Іпотечного Договору, цей договір набуває чинності після його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань за Основним зобов`язанням. Сторони обумовлюють накладення заборони відчуження предмету іпотеки.

В день укладення та нотаріального посвідчення Іпотечного Договору (15.06.2005 р.) Франовською Л.С., приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу іпотеку за Іпотечним договором було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек (запис №2092804) та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (запис №2092736).

Як вбачається із наявного у матеріалах справи висновку експерта про результати проведення судово-економічної експертизи від 08.12.2021 р. №1768/3528-3532/21-26 заборгованість за Кредитним договором №Ф1-05/27639-2031 від 15.06.2005 року - відсутня.

Одже суд приходить до висновку, що свої зобов`язання за Кредитним договором №Ф1-05/27639-2031 від 15.06.2005 року позивачкою повністю виконані.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6.1 Глави 15 Розділу ІІ Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи.

Отже, діюче законодавство покладає на обтяжувача (іпотекодержателя) обов`язок щодо звернення та подання документів для припинення обтяження на предмет іпотеки при цьому вимагати будь-якої винагороди за вчинення таких дій іпотекодержательне не має законного права.

Оскільки відповідач не визнає припинення іпотеки, вказаний спір підлягає вирішенню у судовому порядку.

За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

За положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена.

Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04.02.2015 р. у справі № 6-243цс14 та Верховний Суд у своїй постанові від 18.09.2019 р. у справі №695/3790/15-ц.

Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, а не зобов`язувати вчинити такі дії нотаріуса.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про достатність підстав для задоволення заявлених вимог в частині визнання іпотеки такою, що припинена, скасування заборони на відчуження та вилучення запису.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки, підлягає стягненню 1337 гривень судового збору, та 8172 грн. витрат на оплату вартості судової експертизи, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3ст. 133 ЦПК України).

Частиною 2 статті 141ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачкою понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою надано договір про надання правової допомоги від 09.10.2019 року, укладений між АБ «Волков та Партнери» та ОСОБА_1 згідно п.4.1. якого встановлено, що вартість правничих послуг узгоджується актом приймання-передачі правничих послуг, виходячи з наступних тарифів: 1 година роботи адвоката 400 гривень. Понесення витрат на правову допомогу визначену у договорі на суму 5850 гривень підтверджується актом приймання-передачі правничої допомоги від 09.09.2022 року.

Виходячи з засад розумності, справедливості та співмірності витраченого часу для надання правової допомоги з розміром витрат, часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що заявлені витрати на правову допомогу є співмірними з обсягом виконаних робіт та підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 2925 гривень.

На підставі ст.549, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст.10, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частоково.

Визнати іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 , що є предметом Іпотечного Договору від 15 червня 2005 року, укладеного між Публічним акціонерним товаристовм «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , внесеного до Державного реєстру іпотек за номером 2092804 та посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Франовською Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1969 - такою що припинена, відповідний запис з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - виключити, а заборону відчуження майнових прав на вказану квартиру - скасувати.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної іпотечної установи 1337 гривень судового збору, та 8172 грн. витрат на оплату вартості судової експертизи, 2925 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Стасюк Р.М.