ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5456/22 Справа № 211/3070/21 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко Віктор Анатолійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Павленка Вячеслава Вікторовича на ухвалу Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2022 року, про відмову ухвалити додаткове рішення, винесену суддею Сарат Н.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 24 березня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року представник позивача адвокат Новак А.М. звернувся до суду із заявою, просив прийняти додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 11000,00 грн., оскільки судом під час прийняття рішення не вирішено питання про судові витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2022 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення за заявою представника позивача адвоката Новака Артура Михайловича про ухвалення додаткового рішення по справі №211/3070/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличка Віктор Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Павленко В.В., будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції, просить її скасувати та направити справу до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання про розподіл судових витрат шляхом винесення додаткового судового рішення та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції в ухвалі в одному абзаці підтвердив надання представником позивача акту прийому передачі виконаних робіт, а в іншому - спростував зазначене, хоча насправді такий акт передавався суду. Вказує, що в акті прийому-передачі виконаних робіт було зазначено детальний опис виконаних адвокатом робіт на виконання договору про надання правової допомоги, а саме зазначено найменування послуг, орієнтовані затрати часу, ставка гонорару за 1 годину, фактичні затрати часу та розміри гонорару за надані послуги.

Представник позивача звертає увагу на те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи, незалежно від того, чи їх вже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується чисельними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17; №329/766/18; №178/1522/18.

Скаржник зазначає, що у позивача вже є обов`язок сплатити вартість послуг адвоката і встановлена чітка дата сплати - до 31.12.2022.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в ухвалені додаткового рішення, виходив з того, що представником позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги, а також не було своєчасно надано всі докази на підтвердження понесених витрат, тому підстав для стягнення витрат на правову допомогу не вбачається, а відтак відсутні підстави і для прийняття додаткового рішення.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами представника позивача ОСОБА_2 , з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що рішеннямДовгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2022 позовні вимоги позов ОСОБА_1 задоволені.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18.01.2021 року за №3867 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заборгованість за договором 1169225 від 06.12.2019 р., за період з 05.03.2020 року по 28.11.2020 року в сумі 15105 (п`ятнадцять тисяч сто п`ять ) гривень 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 708 (сімсот вісім) гривень 54 коп.

01.03.2022 від представника позивача адвоката Новак А.М. на адресу суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат (п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 3 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З рішення суду видно, що суд, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 питання розподілу судових витрат, а саме витрат на правову допомогу не вирішував.

З уточненої позовної заяви (після усунення недоліків) встановлено, що витрати на правову допомогу складають 44 000 грн. і докази цих витрат будуть подані на протязі 5-ти днів після ухвалення рішення по справі (а.с.64).

Заява адвоката Новака А.М. про прийняття додаткового рішення щодо стягнення судових витрат під час розгляду справи була направлена на адресу суду засобами поштового зв`язку 23.02.2022 (в строк, встановлений нормами ч.8 ст.141 ЦПК України) і містить перелік документів, які додані адвокатом до заяви, зокрема адвокатом суду надано Договір про надання правової допомоги від 12 березня 2021 року, укладеного між адвокатом Новаком А.М. і Бондарук М.С.; Акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 12 березня 2021 року де зазначена вартість послуг адвоката в сумі 11.000 грн. (а.с.175-177).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу, представником позивача суду першої інстанції, адвокатом Новаком А.М. було надано наступні документи: Договір про надання правової допомоги №45/21 від 12 березня 2021 року, укладений між адвокатом Новаком А.М. та клієнтом ОСОБА_1 , Акт прийому-передачі послуг до Договору про надання правової допомоги №45/21 від 12.03.2021, в якому сторони погодили надання та оплату таких юридичних послуг: аналіз наданих документів та визначення правової позиції по справі - фактичні затрати часу - 1 година, розмір гонорару - 1000 грн.; підготовка та направлення адвокатського запиту до виконавця - фактичні затрати часу - 1 година, розмір гонорару - 1000 грн.; підготовка та направлення запиту до нотаріусв Баршадського І.В. - фактичні затрати часу - 1 година, розмір гонорару - 1000 грн.; підготовка та направлення запиту до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - фактичні затрати часу - 1 година, розмір гонорару - 1000 грн.; підготовка на направлення до суду позовної заяви-фактичні затрати часу - 4 години, розмір гонорару - 4000 грн.; підготовка на направлення до суду заяви про забезпечення позову - фактичні затрати часу - 3 години, розмір гонорару - 3000 грн., що разом становить 11 000 грн. (а.с.177).

У п.4.1 Договору про надання правової допомоги від 12 березня 2021 року, сторони узгодили, що клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі, передбаченому в Акті прийому-передачі наданих послуг, які є невідємною частиною Договору (а.с.176-зворот).

В Акті прийому-передачі послуг до Договору про надання правової допомоги №45/21 від 12.03.2021 визначено, що оплата послуг адвоката здійснюється в такому порядку: 11 000 грн. оплачуються після зняття арештів з банківських рахунків клієнта, але не пізніше 31.12.2022 (а.с.177).

Окрім того, матеріали справи містять і адвокатські запити перелічені в Акті, позовну заяву, заяву про забезпечення позову, уточнену позовну заяву після усунення недоліків, тобто надані адвокатом докази підтверджують виконану ним роботу в рамках даної справи (а.с.1-9; 12-14; 21-26; 61-64)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Сторона відповідача на заяву сторони позивача про ухвалення додаткового рішення по витратам на правничу допомогу, своїм правом про зменшення цих витрат не скористалась (заява направлялась адвокатом 23.02.2022, а.с.182), тому колегія суддів приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст.270, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Павленка Вячеслава Вікторовича задовольнити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2022 року скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», (, адреса: вул.Смаль-Стоцького,1/28, м.Льовів, 79018) на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000 грн. (одинадцять тисяч гривень) та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не пвідлягає.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: