У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2022 Справа №607/4427/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого суддів Братасюка В.М., секретаря судового засідання Мокрій М.О., відповідачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа управління сімї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей , -

в с т а н о в и в :

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа управління сімї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей.

Відповідно ст. 27 ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, позови до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом, а щодо юридичної особи за її місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що станом на дату звернення з означеним позовом, постійним місцем проживання відповідачки ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_4 , 2009 р.н., ОСОБА_5 , 2011 р.н., ОСОБА_6 , 2017 р.н. є АДРЕСА_1 .

Предмет позову не дозволяє позивачу обрати підсудність за власним вибором.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов`язковість застосування національними судами України норм Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…) .

Приписами п.1 частини першої статті 31 ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Оскільки постійним місцем проживання відповідачки ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_4 , 2009 р.н., ОСОБА_5 , 2011 р.н., ОСОБА_6 , 2017 р.н. є АДРЕСА_1 , предмет позову не дозволяє позивачу обрати підсудність за власним вибором, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області не може вважатися «судом, встановленим законом» в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, керуючись п.1 частини першої статті 31 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа управління сімї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей, передати на розгляд суду за місцем проживання відповідачки Комінтернівського районного суду Одеської області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 15-денний строк з дня проголошення. Особи, які беруть участь у справі, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк