Справа № 606/1043/22 року
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2022 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Малярчук В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради, Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Микулинецької селищної ради, Тернопільського району Тернопільської області, про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що він не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просить слухати справу без його участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Микулинецької селищної ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без представника відповідача, позов визнав та не заперечив проти його задоволення.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до довідки виданої комітетом Микулинецької селищної ради № 109 від 10.06.2022 року про те, що власником житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 , 1944 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем вказаного житлового будинку є ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки виданої комітетом Микулинецької селищної ради № 108 від 10.06.2022 року про те, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року відноситься до колгоспного двору, вказаному житловому будинку зареєстровані: ОСОБА_3 1935 року народження голова двору помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , 1944 року народження дружина, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , 1972 року народження син.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту а та б пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , були ОСОБА_3 1935 року народження голова двору помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , 1944 року народження дружина, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , 1972 року народження, - син, із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року).

Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_3 , як голові колишнього колгоспного двору належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належало по 1/3 частці вищевказаного будинковолодіння.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 26.06.2007 року ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є часом відкриття спадщини на належне йому майно.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 03.07.2017 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є часом відкриття спадщини на належне її майно.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Позивач фактично вступив у оперативне управління спадковим майном після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки, виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації 18.04.2022 року №/06 про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , але право власності не зареєстроване.

Постановою виданої державним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори № 180/02-31 від 23.05.2022 року було відмовлено ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є колгоспним двором.

Відповідно до спадкування за законом (першої черги) ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 ).

Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 526, 527, 529 ЦК Української РСР, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, 392, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження- якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Розяснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Головуючий В.В.Малярчук