Провадження № 2/761/2518/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Соломон О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 визнанняособи такою,що втратилаправо користуванняжилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю. 11.11.2009 року та зареєстровано в реєстрі за №5671.

У зазначеній квартирі зареєстрована відповідач - ОСОБА_2 . При цьому, як зазначає позивач, остання перебувала у дружніх відносинах з позивачем та з метою отримання нею посвідки на постійне проживання зареєструвала її у своїй квартирі. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності у зв`язку із реєстрацією в квартирі відповідача, тому для захисту своїх порушених прав вона звернулась до суду із даним позовом.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на момент звернення до суду з позовом була власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю. 11.11.2009 року та зареєстровано в реєстрі за №5671.

Позивач в судове засідання не з`явилась, не надала для огляду оригінал правовстановлюючого документу та позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з 21.12.2013 року по 15.10.2020 року, відповідач була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію місця проживання особи Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.09.2020 року та від 21.09.2022 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 року визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач на даний час є власником квартири АДРЕСА_1 , а також докази тієї обставини, що відповідач на даний час зареєстрована в останній.

Квартира АДРЕСА_1 з 22.10.2020 року на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2020 року.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, враховуючи, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 76-81, 89, 95, 259, 263, 265, ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула