Ухвала

21 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 446/1254/21

провадження № 61-9069ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 квітня

2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Автовиплат Поліс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Автовиплат Поліс» (далі - ТОВ «Центр Автовиплат Поліс») звернулося до ОСОБА_1

з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути на його користь заборгованість за договором про надання юридичних послуг у розмірі 24 562 грн.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 лютого 2022 року позовні вимоги ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» заборгованість за договором про надання юридичних послуг у розмірі 525,50 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 квітня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про розподіл судових витрат у цій справі. Клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 214 грн. У задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовлено.

Не погодившись із рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 лютого 2022 року та додатковим рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 квітня 2022 року, ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» подало апеляційну скаргу.

Не погодившись із додатковим рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 квітня 2022 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» задоволено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від23 лютого

2022 року та додаткове рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 квітня 2022 року скасовано, прийнято постанову про задоволення позовних вимог ТОВ «Центр Автовиплат Поліс». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» заборгованість за договором про надання юридичних послуг від 14 жовтня 2017 року у розмірі 24 562 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2022 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 лютого 2022 року, та змінити додаткове рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 квітня 2022 року, яким задовольнити клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій встановили, що дана справа є малозначною.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд погоджується з наведеним вище висновком судів та вважає, що у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі

ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є вимоги майнового характеру щодостягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг у розмірі 24 562 грн.

Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2022 року не перевищують ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481* 100 = 248 100).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, ця справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзіОСОБА_1 зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики в частині застосування частини другої статті 903 ЦК України до правовідносин, що виникли за договором про надання юридичних послуг, оскільки практика розгляду даних спорів не є усталеною, судами апеляційних інстанції ухвалюються протилежні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції доходить висновку про необґрунтованість наведених заявником підстав вважати, що розгляд саме цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики, ці підстави зводяться до незгоди заявника із оцінкою зібраних судом у справі доказів і встановлених обставин та особистого тлумачення ним норм матеріального права.

Крім того, у чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, заявником не обґрунтовано.

Стосовно виняткового значення справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

ОСОБА_1 указав, що ця справа має для нього виняткове значення, оскільки ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» не було надано йому належної правової допомоги, проте, позивач скориставшись результатом роботи іншої особи, у судовому порядку просять стягнути кошти, в якості оплати за нібито результат надання ним юридичних послуг. Виконання постанови Львівського апеляційного суду від

15 серпня 2022 року призведе до безпідставного збагачення позивача, як учасника справи.

Аналіз наведених заявником у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що дана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода із рішенням судів попередніх інстанцій не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для заявника внаслідок ухвалення такого судового рішення.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод

1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня

2018 року у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 рокуу справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria)).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення ЄСПЛ від 19 грудня

1997 року у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain); рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2006 року у справі «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia); рішення ЄСПЛ від 21 червня 2011 року у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії» (Bulfracht Ltd v. Croatia); рішення ЄСПЛ

від 21 червня 2011 року у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia);

рішення ЄСПЛ у справі від 02 жовтня 2012 року «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia)).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня

2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

Отже, за прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 квітня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Автовиплат Поліс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець