Постанова

Іменем України

20 вересня 2022 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/5627/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

в складі судді Сирбул О.Ф.

від 21 жовтня 2021 року

по справі №753/818/21 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона не отримала від покупця грошових коштів за договором купівлі-продажу автомобіля, укладеного її представником за довіреністю, звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 06.01.2020 видала ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження, в тому числі з правом продажу, належного їй автомобіля ТОYОТА, модель С-HR, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

02.01.2021 вище вказана довіреність була припинена (скасована), але з ЄДР МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, позивачу стало відомо, що її транспортний засіб було продано.

Позивач вимагала звіту з відповідача та повернення транспортного засобу або грошових коштів, на що відповідач відмовився будь-що надавати і перестав виходити на зв`язок.

Відповідач не повідомив про замісника, не передав довірителеві позивачу все одержане у зв`язку з виконанням доручення (а саме, грошові кошти після продажу автомобіля).

Згідно маркетингового дослідження ТОВ «Бізнес Ассіст», за середньою оцінкою даний транспортний засіб коштує 672 000 грн. 00 коп.

У позовних вимогах позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 672 000 грн. 00 коп. завданих збитків від продажу автомобіля.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив, в якому посилаючись на неналежний спосіб захисту прав позивача, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2020/2364450 від 29.12.2020 ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 вказаний автомобіль, тому, вважав, що позов передчасний, оскільки не отримував грошей за автомобіль, а навпаки, поніс витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка, діючи через свого представника ОСОБА_3 подала до суду з апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції помилково відмовлено у долучені доказів, про які заявлялось у позовній заяві, вказуючи, що такі відповіді на запити, станом на дату подання позову ще не повернулися.

Вважала, що судом неправомірно відмовлено у клопотанні про відкладення засідання для надання часу скласти відповідь на відзив, а відтак і помилково зазначено, що позивач правом подання відповіді на відзив не скористався.

Судом не враховано, що позивач обґрунтовувала позов тим, що її автомобіль вибув з її законного володіння, шляхом продажу замісником відповідача, якому останній передав виконання доручення відповідачу, який не повідомив позивача про те що він передав доручення заміснику ОСОБА_4 , та не передав кошти позивачу, внаслідок чого останній завдано збитків, які відповідно до маркетингового дослідження становлять 672 000,00 грн.

Вважала, що особі, на яку було оформлено довіреність в порядку передоручення, були відомі наміри представника, а тому, вчиняючи від імені позивача договір купівлі продажу з відповідачем, замісник не діяв в інтересах ОСОБА_1 , а в інтересах відповідача.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Позивач та її представник, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував з підстав недоведеності позовних вимог та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає його неправильним з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належав автомобіль марки ТОYОТА, модель С-HR, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 09.02.2019 (а.с. 4).

Згідно довіреності від 06.01.2020, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.Л., зареєстровано в реєстрі за №215, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатись від її імені: в тому числі продати, обміняти, здати в оренду, позичку, передавати в заставу в забезпечення зобов`язань, належним їй на праві свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 8043 09.02.2019 автомобілем марки ТОYОТА, модель С-HR, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 9).

Довіреність видана з правом передоручення повноважень іншим особам, з правом виїзду за межі України, строком на 3 роки і дійсна до 06.01.2023.

02 січня 2021 року вище вказана довіреність від 06 січня 2020 року була припинена позивачем, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей за № 43603791, виданим 02.01.2021 приватним нотаріусом КМНО Едігаровим Е.М (а.с. 10).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що внаслідок дій ОСОБА_2 , автомобіль вибув з її власності поза її волею, внаслідок чого позивачці завдано збитки, враховуючи наступне.

29 грудня 2020 року продавець ОСОБА_1 в особі ОСОБА_4 , яка діє на підставі доручення ОСОБА_2 , та покупець ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу №8045/2020/2364450 у РСЦ МВС, згідно умов якого продавець ОСОБА_1 зобов`язується передати у власність покупця ОСОБА_2 автомобіль ТОYОТА, модель С-HR, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , за 100 000,00 грн (а.с. 40).

В судовому засіданні ОСОБА_2 визнав факт видачі довіреності в порядку передоручення.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29.12.2020 ОСОБА_2 на праві власності належить автомобілем марки ТОYОТА, модель С-HR, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .

Відносини представництва мають особистий характер, а тому первинний представник має сповістити особу, яку представляє, про проведене передоручення і повідомити їй необхідні відомості про особу, якій він передав повноваження. Повідомлення про вчинене передоручення має бути направлено особі, яку представляють, негайно, оскільки особа, яку представляють, якщо вона вважає за необхідне, має право в односторонньому порядку скасувати проведене передоручення. Тому невиконання цього обов`язку представником тягне за собою його відповідальність перед особою, яку представляють, за дії замісника як за свої власні.

Здійснивши передоручення на ОСОБА_4 та не повідомивши про це довірителя - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мав на меті набуття у власність спірного автомобіля, а тому переслідував особисту мету, діяв не в інтересах довірителя, чим порушив права ОСОБА_1 .

Аналогічний висновок, висловлено у постанові Верховного Суду у справі №401/2995/16-ц від 16.05.2019.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок здійснення ОСОБА_2 передоручення на ОСОБА_4 , укладання договору купівлі продажу №8045/2020/2364450 за яким ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_1 , в порядку передоручення від ОСОБА_2 , продала автомобіль ТОYОТА, модель С-HR, 2018 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , останній набув у власність вказаний автомобіль поза волею ОСОБА_1 , чим завдав останній збитків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно маркетингового дослідження, розробленого ТОВ «Бізнес Асіст», середня оцінка автомобіля ТОYОТА, модель С-HR, 2018 року випуску може 672 000,00 грн - 672 040,00 грн (а.с. 20-22).

Колегія судді також враховує, що з аналізу ст.ст. 15, 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та обирає спосіб захисту.

Оскільки внаслідок дій ОСОБА_2 , автомобіль ТОYОТА, модель С-HR, 2018 року випуску вибув з власності ОСОБА_1 поза її волею, останній завдано збитків у розмірі 672 000,00 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими. Тому відсутні підстави для аналізу інших доводів апеляційної скарги.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене за неповного встановлення обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції №30084 від 14.01.2021 за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 6 720,00 грн, тобто у розмірі визначеному Законом України «Про судовий збір» (а.с. 1).

Згідно квитанції №5775-8845-1319-7232 від 28.06.2022 за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 10 080, 00 грн. тобто у розмірі визначеному Законом України «Про судовий збір» (а.с. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 16 800,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з п. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові від 28 вересня 2021 року у справі №160/12268/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 04.06.2021 у справі №160/13273/19, від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, від 29.10.2020 у справі №686/5064/20 та від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом позивач у позовній заяві навів розрахунок витрат понесених ним на професійну правничу допомогу, а саме зазначено, що за умовами договору про надання правничої допомоги розмір гонорару визначено у фіксованій сумі 15 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивач додав до позовної заяви Договір про надання правової допомоги від 04.01.2022 та квитанцію до прибуткового касового ордера №5/1/21 від 05.01.2021 на суму 15 000,00 грн.

Матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо розміру понесених позивачкою витрат на правничу допомогу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) 672 000 (шістсот сімдесят дві) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 16 800 (шістнадцять тисяч вісімсот) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2022 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець