Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчака М. М.,

за участю секретаря судового засідання - Савіцької Д. А.,

представника позивача - адвоката Келембета М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «БІОЕК ГРУП», в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики в розмірі 3 333 394,93 грн., з підстав неналежного виконання зобов`язань.

В подальшому позивач подав заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «БІОЕК ГРУП», залишивши вимоги лише до ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 22.11.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики № 5/17, згідно з умовами якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі, еквівалентному 30 000 доларів США , а останній зобов`язався повернути дану суму до 19.12.2017 року. Також, 22.11.2017 р. між сторонами була укладена додаткова угода до договору позики, якою передбачено сплату процентів за користування позикою.

Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення боргу не виконав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 3 333 394,93 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 705 000 грн., 25 % річних за користування чужими грошовими коштами - 13 520,55 грн., пеня на прострочену заборгованість - 2 573 250 грн., 3% річних за простроченою заборгованістю - 41 894,38 грн.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Зазначив, як фізична особа відповідач не мав жодних договірних відносин з позивачем, у зв`язку з чим відповідач заперечує факт укладення з позивачем договору позики та додаткової угоди до нього. З огляду на дані обставини відповідачем заявлено клопотання про признання по справі комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи для вирішення питань щодо належності підписів у договором та давності виготовлення договорів.

Позивач надав відповідь на відзив, у якій заперечив проти призначення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи, послався на зловживання відповідачем своїми процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи.

В подальшому відповідач подав нове клопотання про признання по справі судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити питання: чи виконано власноручний напис та підпис від імені ОСОБА_2 на договорі позики від 22.11.2017 р. та додатковій угоді до нього, на які посилається позивач, ОСОБА_2 чи іншою особою.

Ухвалою суду від 22.06.2022 р. клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи залишено без задоволення, вирішено закрити підготовче провадження та призначати справу до розгляду по суті.

Відповідач, та його представник, в судове засідання по розгляду справи по суті не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог закону.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому представником позивача були надані суду для огляду оригінал договору позики № 5/17 від 22.11.2017 р та додаткової угоди до нього від 22.11.2017 р., на підставі яких заявлені позовні вимоги.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до матеріалів справи, 22.11.2017 р. між сторонами був укладений договір позики № 5/17, а також додаткова угода до нього.

Пунктом 1.1 вказаного договору передбачено, що позикодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі, еквівалентному 30 000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у встановлений Договором строк. Відповідно до пункту 1.3, підписуючи цей договір, позичальник підтверджує, що він отримав готівковими грошовими коштами в гривні всю суму позики, зазначену в п. 1.1, до підписання цього Договору. Згідно з пунктом 2.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві всю суму отриманої позики 19 грудня 2017 р.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 2 додаткової угоди до договору позики від 22.11.2017 р. встановлено сплату процентів за користування позикою в розмірі 25 % річних.

Статею 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Судом враховані положення пункт 1.1 договору, який передбачає, що позикодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі, еквівалентному 30 000 доларів США, а також пункт 1.3, згідно з яким підписуючи цей договір, позичальник підтверджує, що він отримав готівковими грошовими коштами в гривні всю суму позики, зазначену в п. 1.1.

Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, то судом встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики.

Як передбачено пунктом 2.2 позики № 5/17 від 22.11.2017 р., позика повертається шляхом передачі позичальником позикодавцеві готівкових коштів в розмірі, еквівалентному 30000 доларів США за курсом продажу готівкового долару США комерційними банками України. Відповідно до розрахунку позивача розмір основної суми боргу становить 705 000 грн. (30 000 доларів США за курсом продажу в комерційних банках 23,5 грн./долар станом на 12.12.2019 року), що відповідає умовам договору.

Заявлена до стягнення сума процентів за користування позикою в розмірі 13 520,55 грн. відповідає п. 2 додаткової угоди до договору позики (25 % річних за 28 днів користування позикою).

Заявлена до стягнення сума 3 % річних за простроченою заборгованістю в розмірі 41 894,38 грн. (723 дні прострочення) відповідає положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 546 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов`язання: неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, право довірчої власності.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені на підставі п. 3.2 договору позики, згідно з яким у випадку порушення позичальником строку повернення позики він сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1 % від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення. За період прострочення у 12 місяців, що передують даті подачі позовної заяви, позивачем нарахована пеня у розмірі 2 573 250 грн. Даний розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору позики.

У той же час, нормою ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає, що в даному випадку є підстави для застосування даної норми та зменшення суми пені до розміру основної заборгованості до договором позики, тобто до 705 000 грн.

Зменшення розміру пені у правовідносинах позики між фізичними особами до розміру основного зобов`язання підтримується практикою Верховного Суду, зокрема постановою від 17.08.2022 р. у справі № 758/14698/19.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову (з урахуванням зменшення судом розміру неустойки), зокрема наявності боргу відповідача перед позивачем в розмірі 1 465 414,93 гривень, в тому числі за основною сумою боргу, процентами за користування позикою, пенею та 3 % річних у зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 4 221,40 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.11, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1048, ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258-260, 263, 264, 265, 268, 273, 279 ЦПК України, п.9,15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики № 5/17 від 22.11.2017 р. у розмірі 1 465 414,93 грн. (один мільйон чотириста шістдесят п`ять тисяч чотириста чотирнадцять грн. 93 коп.), з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 705 000 грн., 25 % річних за користування чужими грошовими коштами - 13 520,55 грн., пеня на прострочену заборгованість - 705 000 грн., 3% річних за простроченою заборгованістю - 41 894,38 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 4221,40 грн. (чотири тисячі двісті двадцять одна грн. 40 коп.). Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 14 вересня 2022 року

Суддя М. М. Головчак