КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/6856/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7782/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року у складі судді Анохіна А.М.,

у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося у суд із позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 24 349 грн 31 коп.; заборгованість за централізоване постачання гарячої води у розмірі 29 294 грн 55 коп.; стягнути витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 та правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34.

Позивач зазначає, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 під`єднано до внутрішньо будинкові системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Крім того, на підставі договору № 602-18 про відступлення прави вимоги від 11.10.2018 укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 986 грн 71 коп.

Відповідач належним чином не виконала свій обов`язок з оплати за спожиті послуги, внаслідок чого відповідно до розрахунку, наданого позивачем у останньої виникла заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 31 657 грн 15 коп., сума заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 986 грн 71 коп., що разом складає 53 643 грн 86 коп.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року в задоволенні позову КП «Київтеплоенерго» відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Київтеплоенерго» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити частково вимоги, стягнувши з ОСОБА_1 заборгованість на користь позивача за спожиті з 03.03.2017 до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 9 303 грн 11 коп. та судовий збір, вирішити питання про розподіл судових витрат та судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим ухваленим з порушенням норм процесуального права.

Так, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог стало, відсутність станом на дату винесення судового рішення заборгованості за період надання послуг КП «Київтеплоенерго» та застосування строків позовної давності за заявою відповідача за період надання послуг ПАТ «Київенерго». Суд неправильно застосував строки позовної давності чим порушив норми процесуального і матеріального права.

Судом не враховано, що споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (ч.1 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004). Споживач здійснює оплату за житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017).

Зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно.

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць.

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Таким чином, строк позовної давності обраховується з березня 2017 по березень 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Котов С.О. інтересах ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень зазначено, що позивачем не було надано повного тексту Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, Додатку №1 - Перелік споживачів послуг централізованого опалення та зобов`язань, право вимоги яка відступається та Додатку №2 - Перелік споживачів послуг централізованого гарячого водопостачання зобов`язань, право вимоги яких відступається, на підтвердження дійсності існування заборгованості виключно Відповідачу у розмірі 21 986 грн 71 коп.

Також матеріали справи не містять документального підтвердження - розрахунку заборгованості відповідача перед ПАТ «Київенерго» за період до 01.05.2018, що виключає правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, яка перейшла до позивача за договором 11.10.2018.

Позивачем за наслідками подання позову 18.05.2021 обґрунтовується факт розрахунку заборгованості відповідача перед ПАТ «Київенерго» до 01.05.2018 включно, у розмірі 21 986 грн 71 коп., а також позивачем не надано належне обґрунтування підстав пропуску строку позовної давності, яка сплила 02.05.2021, тобто до подачі позову, оскільки згідно листа від 27.09.2021 позивачем підтверджується факт початку обслуговування будинку відповідача саме з 01.05.2018, що є безперечним фактом обізнаності щодо заборгованості у розмірі 21 986 грн 71 коп. станом на 02.05.2018, а тому що ПАТ «Київенерго» так і позивачем було пропущено строк позовної давності на звернення до суду, який відповідно сплив 02.05.2021. Позов не містив належних обґрунтувань щодо його дотримання або поважності пропуску.

Доводи апелянта про те, що строк позовної давності пропущено з поважних причин, внаслідок дії карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 є безпідставними, оскільки позовну заяву КП «Київтеплоенерго» подано до суду лише у липні 2021 року, а введення на території України карантину не перешкоджало позивачеві звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості вчасно та, зокрема, скористатися засобами поштового зв`язку. Представником позивача не наведено жодних обґрунтованих обставин, за якими саме введення карантинних обмежень завадило звернутися позивачеві до суду з дотриманням встановлених законом строків.

Згідно листа 27.09.2021 підтверджено визнання позивачем відсутності будь-якої заборгованості відповідача у період з 01.05.2018, а тому зазначене спростовує обґрунтованість та доречність вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги, як з централізованого опалення у розмірі 2 362 грн 60 коп., так і з централізованого постачання гарячої води у розмірі 29 294 грн 55 коп.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Убачається, що рішення суду оскаржено лише в частині незадоволених вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги з березня 2017 року по 01.05.2018 у розмірі 9 303 грн 11 коп. та судовий збір, з огляду на зазначене в іншій частині рішення не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як убачається з матеріалів справи, розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. У зв`язку з чим КП "Київтеплоенерго" здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11 жовтня 2018 року між ПАТ "Київенерго" та КП КП "Київтеплоенерго" було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ "Київенерго" відступило право вимоги, а КП "Київтеплоенерго" набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

У будинку АДРЕСА_2 , в якому розташована квартира відповідачки, та яка в ній зареєстрована, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП "Київтеплоенерго" на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ "Київенерго", а також у газеті "Хрещатик" від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог КП «Київтеплоенерго», районний суд виходив з того, що вимоги про стягнення заборгованості до 01.05.2018 заявлені з пропуском позовної давності, а за період з 01.05.2018 є погашеною відповідачкою, що не заперечується стороною позивача, а також судом визнано такими, що не були необхідними та не мають жодного доказового значення витрати в розмірі 33 грн на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Такі висновки суду колегія суддів визнає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Судом установлено, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавцем послуг за якими є позивач.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже позивач належним чином виконує свої зобов`язання шляхом надання відповідачу послуг, а відповідач у свою чергу порушує свої зобов`язання та умови перед позивачем, внаслідок неналежного виконання зобов`язань до 01.05.2018.

Однак відповідач просить суд застосувати позовну давність в частині позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості, яка виникла до травня 2018 та відмовити в цій частині.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Частини третя та четверта статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Встановлено, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01.05.2018, а позовну подав до суду 20.05.2021.

Враховуючи, що загальний строк позовної давності складає три роки, а тому судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

Не приймає до уваги колегія суддів безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності пропущено з поважних причин, внаслідок дії карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, оскільки позовну заяву КП "Київтеплоенерго" подано до суду лише у травні 2021 року, а введення на території України карантину не перешкоджало позивачеві звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості вчасно, скористатися засобами поштового зв`язку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: