Справа № 932/1812/22
Провадження № 2/932/573/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 серпня 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 21 березня 2022 року надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові.

Так, позивачем зазначено, що вона є співволодільцем квартири за адресою АДРЕСА_1 , разом зі своїми синами та померлим чоловіком. В квартирі зареєстрована серед інших ОСОБА_2 , яка з січня 2021 року не мешкає в квартирі, ніяких її особистих речей, документів, предметів побуту в квартирі немає, комунальні платежі вона не сплачує. В свою чергу позивач, вимушена витрачати зайві кошти на оплату комунальних послуг за всіх зареєстрованих осіб, що є значними витратами. Реєстрація відповідача у зазначеній квартирі не дозволяє позивачу вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові.

Відповідач до судового засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, причини не явки не повідомила, своїм правом на подання відзиву не скористалася.

В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які підтвердили обставини викладені позивачкою, зазначили, що дійсно ОСОБА_5 не проживає за вказаною адресою тривалий час.

Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 є співвласницею квартири АДРЕСА_2 разом з синами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на житло № НОМЕР_1 від 16.08.1999 р.

Відповідно до відомостей з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС наданої на запит суду, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 08.07.2011р.

Згідно акту від 23.02.2022, що складений сусідами позивача, що проживають в будинку АДРЕСА_3 , підтверджено факт не проживання ОСОБА_2 за зазначеною адресою, відсутність її особистих речей, предметів побуту.

Норми права, що застосував суд.

Частиною ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності с право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Hіхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Велика палата Верховного Суду в постанові від 13.10.2020 у справі N447/455/17 (провадження N14-64цс20) звернула увагу на те, що необхідно звернути увагу, що ЖК УРСР був прийнятий 30.06.1983 і він не відображає усіх реалій сьогодення. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Висновки суду.

З огляду на те, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі понад року, не виявила бажання добровільно знятись з реєстрації, будь-яких перешкод у проживанні їй ніхто не чинить, поважних причин не проживання судом не встановлено, суд приходить до переконання, що вона втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів понесені позивачем судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 04 серпня 2022 року.

Суддя: В.І.Цитульський