ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 626/2235/20 Номер провадження 22-ц/814/2589/22Головуючий у 1-й інстанції Гусар П.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

секретар Владіміров Р.В.,

за участі ОСОБА_1 та її представника - адвоката Волочнюка М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі, ОСОБА_1

на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 18 березня 2021 року, постановлене суддею Гусар П.І.,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Красноградська міська рада Харківської області, про встановлення факту та визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

02.10.2020 ОСОБА_2 звернулася в суд з указаним позовом, який уточнила заявою від 02.02.2021. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі договору дарування від 23.04.2004 вона є власником 9/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , та з квітня 2006 року стала проживати у вказаному будинку. Співвласниками цього будинку є ОСОБА_3 , якій належить 1/8 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2005. Власником 39/100 частини житлового будинку згідно договору купівлі-продажу від 24.11.1997 був ОСОБА_4 , який помер у 2006 році. У зв`язку з відсутністю спадкоємців останнього вона, позивач, зайняла частину житлового будинку, в якому мешкав померлий та постійно, безперервно, відкрито користується приміщенням з дати його смерті по дату подання позову.

Посилаючись на положення частин першої, другої, четвертої статті 344 ЦК України, вважає, що набула право власності на частину житлового будинку, що належала покійному ОСОБА_4 .

Оскільки згідно відповіді Красноградського РВ ДРАЦС від 27.10.2020 актовий запис про смерть останнього відсутній, а згідно відповіді Красноградського міжрайонного відділення СМЕ 28.03.2006 був доставлений труп громадянина ОСОБА_4 та встановлено причина його смерті, актовий запис про смерть №102 від 06.04.2006, складений Красноградським РВ ДРАЦС на ім`я ОСОБА_5 , просила суд встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 18.03.2021 позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 згідно лікарського свідоцтва про смерть №76 від 30.03.2006 Красноградського відділення СМЕ, актовий запис про смерть №102 від 06.04.2006 складеного на ім`я ОСОБА_5 .

В порядку набувальної давності визнано право власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , яке складається із 39/100 частин житлового будинку із надвірними будівлями: І - тамбур 2,0 кв.м., 2-1 -кухня 7,8 кв.м., 2-2 прихожа 9,5 кв.м., 2-3 - жила кімната 11,4 кв.м., 2-4 - ванна 9,3 кв.м., загальною площею 40 кв.м., надвірними будовами Г - убиральня, Б - сарай, яке належало померлому ОСОБА_5 .

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , яка не брала участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки. Просить рішення в частині визнання в порядку набувальної давності права власності на частину житлового будинку із надвірними будівлями за ОСОБА_2 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в цих позовних вимогах.

Зазначає, що вона, ОСОБА_1 , разом зі своєю сім`єю у 2020 році заселилася до житлового приміщення по АДРЕСА_2 , де мешкає по теперішній час, що підтверджується довідкою Красноградської міської ради. Заселилася її сім`я на підставі усного дозволу міського голови Красноградської міської ради, оскільки її сім`я потребувала нагальної потреби у забезпечені житлом, а вказане житло було вільним та занедбаним, власник був невідомий. За весь час проживання у вказаному житлі жодних заперечень у зв`язку з її володінням та користуванням вказаним житлом не пред`являлося, в тому числі від учасників справи. Під час проживання у спірному житлі вона з донькою здійснювали заходи щодо забезпечення житлового приміщення комунальними послугами, що підтверджується актом заміни, технічної перевірки та пломбування засобів обліку у побутовому секторі від 13.10.2020 по особовому рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_6 , попереднього власника; паспортом точки розподілу електричної енергії від 13.10.2020; договором про надання централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 09.04.2021. Вказані докази додає до апеляційної скарги та просить взяти їх до уваги, оскільки не брала участь при розгляді справи в суді першої інстанції.

Вважає, що оскаржуване рішення порушує її права, оскільки вона вселилася у вказане житло із сім`єю на засадах добросовісності, відкрито, на підставі відомостей про відсутність власника житлового приміщення та інших осіб, чиї інтереси можуть бути порушені, розраховуючи на тривале проживання в цьому приміщенні. Займаючи вказане житлове приміщення з дозволу органу місцевого самоврядування, вона не знала і не могла знати про наявність осіб, які мають право на визнання права власності на це житло за набувальною давністю або на інших підставах.

Заперечує наявність підстав для визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України з посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17.

Доводить, що висновки суду першої інстанції щодо володіння позивачем майном відкрито та безперервно більше 10 років є необґрунтованими та не базуються на доказах, а володіння майном на день подачі позову спростовуються наданими нею до апеляційної скарги доказами: довідкою Красноградської міської ради від 12.10.2020 та довідкою депутата Красноградської міської ради від 13.05.2021.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка не брала участі у розгляді справи, на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 18.03.2021. Ухвалою від 05.10.2021 справа призначена до судового розгляду.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Волочнюк М.О. доводи апеляційної скарги підтримали, наполягаючи на її задоволенні.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про судовий розгляд справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності (ч.2 ст.372 цього Кодексу).

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу ОСОБА_7 належить на праві власності 9/25 частин жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 23.04.2004, посвідченого державним нотаріусом Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області по р.№ 1-724./а.с.11-12/

Відповідачу ОСОБА_3 належить 1/8 частина вказаного жилого будинку з надвірними будівлями згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2005, виданого державним нотаріусом Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області по р.№3-957./а.с.13-14/

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.11.1997, посвідченого приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Погорілою Г.А. по р.№1246, 39/100 частин жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_2 , яка складається з І - тамбур 2,0 кв.м., 2-1 -кухня 7,8 кв.м., 2-2 прихожа 9,5 кв.м., 2-3 - жила кімната 11,4 кв.м., 2-4 - ванна 9,3 кв.м., загальною площею 40 кв.м., надвірними будовами Г - убиральня, Б - сарай) купив ОСОБА_5 ./а.с.16, 18-19/

Згідно інформації, викладеній у відповіді від 07.12.2020 на запит адвоката, Красноградське міжрайонне відділення судово-медичної експертизи Харківського обласного бюро СМЕ повідомило, що у журналі реєстрації розтину трупів Красноградського МРВ СМЕ за 2005-2006 роки за номером 76 мається запис, що на підставі направлення старшого слідчого прокуратури Красноградського району 28.03.2006 до відділення був доставлений труп громадянина « ОСОБА_4 », який був доставлений з будинку по АДРЕСА_2 , розтин проведено 30.03.2006 та встановлена причина смерті: гострий розлад кровообігу, атеросклеротична хвороба серця. Його поховано через Красноградський комбінат комунальних підприємств 06.04.2006 у м.Красноград./а.с.48-52/

06.04.2006 Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Красноградського районного управління юстиції в Харківській області складено актовий запис №102 про смерть ОСОБА_5 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ./а.с.56,57/

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що померлий ОСОБА_5 зареєстрований в журналі реєстрації трупів як ОСОБА_5 та саме на таке прізвище здійснена реєстрація його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи, що власник 39/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 помер та вказана частина будинку не має власника, а позивач більше 10 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном, за нею необхідно визнати право власності за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України.

Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення у межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Такі засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

За змістом статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, що відповідно до статті 6 Конвенції повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (ч.3 ст.18 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У справі, яка переглядається, установлено, що позов ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно стосується житлових прав ОСОБА_1 , яка заселилася у спірне житло з дозволу міського голови Красноградської міської ради. Міська рада обізнана про смерть власника спірного майна та відсутність у нього спадкоємців, що має наслідком визнання спадщини відумерлою та передання її у власність територіальній громаді в особі Красноградської міської ради.

Отже при ухваленні оскаржуваного рішення районним судом було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , як тимчасового мешканця у житлі, розпорядником якого є територіальна громада, що за змістом вимог п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, із постановленням нового рішення по суті вимог позову. При цьому колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у справі №910/17274/17 від 14.05.2019 та практиці Верховного Суду, сформованій у справах №755/16913/16-ц від 24.01.2019, №552/1354/18 від 28.04.2020.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачці було відомо про власника 39/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , яким був ОСОБА_5 , а отже, вона знала, що заволоділа чужою річчю, а тому ознака добросовісності володіння позивачем спірною частиною об`єкта нерухомості відсутня та давність такого володіння не приводить до набуття права власності.

Доводи позивачки про відсутність спадкоємців померлого не створюють підстав для набуття нею права за давністю володіння, оскільки згідно положень ч.ч.1, 3 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, за заявою органу місцевого самоврядування, спадщина визнається відумерлою.

Із матеріалів справи убачається, що Красноградська міська рада, як представник територіальної громади міста, зверталася у 2016 році в суд із заявою про визнання спадщини ОСОБА_5 відумерлою, однак у зв`язку із відсутністю свідоцтва про його смерть позов залишено без розгляду./а.с43-45/

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 , заявляючи позов до іншого співвласника, безпідставно не вказала відповідачем правонаступника власника - територіальну громаду в особі Красноградської міської ради, а також замовчала факт проживання у спірному житлі ОСОБА_1 , не залучивши її до участі у справі, тоді як надані останньою докази підтверджують проживання її з сім`єю у вказаному житлі. Оцінку правомірності такого проживання апеляційний суд не надає, оскільки це не впливає на висновок про відсутність підстав у позивача на задоволення позовних вимог щодо визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю.

Крім того колегія суддів приймає до уваги, що оскільки за відсутності спадкоємців майна відповідно до ст.1277 ЦПК України визнається відумерлою спадщина за заявою органу місцевого самоврядування та переходить у власність територіальної громади, належним відповідачем у даній справі має бути Красноградська міська рада, а не інший співвласник.

Порушення норм процесуального права, а саме, неналежний відповідач, є самостійною підставою для відмови в позові. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц.

Установивши викладене, апеляційний суд визнає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги. Так, згідно ч.4 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної Реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Однак такий факт повинен мати юридичне значення саме для заявника. Тоді як з огляду на підстави, для яких позивачці необхідно було встановити вказаний факт, він не має для неї жодного юридичного значення.

Тому апеляційний суд виходить за межі доводів апеляційної скарги та рішення в цій частині також скасовує.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення районного суду - скасуванню із постановленням нового про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської обла сті від 18 березня 2021 року - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Красноградська міська рада Харківської області, про встановлення факту та визнання права власності за набувальною давністю, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.09.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов