Справа № 752/5619/20 Головуючий 1 інстанція- Хоменко В.С.
Провадження № 22-ц/824/6796/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суд м.Києва від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 15 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних.

15 липня 2021 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про компенсацію судових витрат у даній цивільній справі, а саме: витрат на правничу допомогу у розмірі 3177 грн. Заява мотивована тим, що при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу, про необхідність стягнення яких вона зазначила у відзиві на позов, вказавши орієнтований розмір витрат у сумі 3177 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 04 жовтня 2021 року у задоволенні заяви відповідачки про відшкодування витрат відмовлено.

Не погодившись із ухвалою, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заяву задоволити і стягнути судові витрати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права. Скарга мотивована незаконністю ухвали, оскільки суд не врахував, що у відзиві на позов вона просила стягнути судові витрати, зазначивши їх орієнтовний розмір у сумі 3177 грн. Разом із заявою, вона надала належні докази на підтвердження розміру судових витрат, а посилання суду на відсутність квитанції про сплату коштів суперечать ст.137 ЦПК України, яка чітко вказує, що розподілу підлягають витрати як уже понесені, так і ті, що підлягають сплаті. Про це ж свідчить практика Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та від 31 січня 2022 року у справі № 185/5421/21, яка судом не врахована. Вказує, що вона фактично сплатила на

- 2 -

користь АО «Юридичні технології» зі свого рахунку кошти у розмірі 3177 грн., що стверджується квитанцією від 12 липня 2021 року.

Позивач ТОВ «Теплопостачсервіс» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у відшкодуванні судових витрат, які не є доведеними, не є співмірними та не відповідають критерію розумності, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується судовою повісткою, направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказану представником позивача у заяві (а.с.26) електронну адресу (правова позиція КЦС ВС в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц щодо належного повідомлення), та повідомленням про її доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Безродний А.Ю. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 15 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних.

З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2020 року відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на позов, в якому вказала, що 12 жовтня 2020 року між нею та Адвокатським об`єднанням «Юридичні технології» укладено договір про надання правової допомоги (до відзиву не доданий), на підставі якого здійснено орієнтовний розрахунок судових витрат у сумі 3177 грн. (доданий до відзиву), яку просила стягнути на її користь.

Також, встановлено, що 15 липня 2021 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 3177 грн., до якої додала договір про надання правової допомоги, укладений 12 жовтня 2020 року з Адвокатським об`єднанням «Юридичні технології», а також акт наданих послуг від 23 жовтня 2020 року, який містить перелік виконаних робіт та їх вартість у сумі 3177 грн. та включає ознайомлення з матеріалами справи та підготовку відзиву.

Таким чином, відповідакою підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

Відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції керувався відсутністю квитанції про оплату послуг згідно акту наданих послуг від 23 жовтня 2020 року і як наслідок непідтвердження понесених витрати на правову допомогу.

Проте, колегія суддів не може погодитисяз такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на вимогах процесуального закону.

- 3 -

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Дана норма кореспондується із приписами ч.8 ст.141 ЦПК України, якавизначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Така правова позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, наприклад у справах № 922/445/19, № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18. Тобто вказана судова практика є незмінною.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення питання про судові витрати.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених підстав колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Колегія суддів вважає, що клопотання відповідачки слід залишити без розгляду з таких міркувань.

Згідно положень ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про компенсацію витрат на правничу допомогу та подала відповідні докази 15 липня 2021 року, тобто з порушенням п`ятиденного строку після ухвалення рішення, встановленого ч.8 ст.141 ЦПК України, клопотання про його поновлення не подала.

За таких обставин згідно приписів ч.8 ст.141 ЦПК України заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

При цьому апеляційний суд враховує, що дана справа розглянута судом в порядку

- 4 -

спрощеного позовного провадження без виклику сторін, проте вимога ч.8 ст.141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц п.53, Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17).

Посилання відповідачки ОСОБА_1 у заяві про розподіл судових витрат на те, що п`ятиденний строк подачі доказів про судові витрати має обраховуватися не з дня ухвалення рішення, а з дня опублікування рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15 березня 2021 року у ЄДРСР, а саме з 07 липня 2021 року помилкові.

Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, яка була розглянута в порядку спрощеного провадження, де залишаючи заяву відповідачки з поданими доказами без розгляду Велика Палата зазначила, що вже після прийняття постанови у цій справі і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого ч.8 ст.141 ЦПК України, відповідачка надала новий розрахунок понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, пропустивши строк для подання доказів понесених витрат. При цьому у своєму клопотанні відповідачка не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску, у зв`язку з чим заява відповідачки про відшкодування витрат залишена без розгляду, як подана поза межами строку, встановленого ч.8 ст.141 ЦПК України (п.п.56-58).

Наведене не позбавляє відповідачку можливості подати заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, заявивши клопотання про поновлення відповідного строку.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суд м.Києва від 04 жовтня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким залишити заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: