Справа № 463/5333/21 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/1046/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м.Львів

Справа № 463/5333/21

Провадження № 22ц/811/1046/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова, ухвалене у м.Львові 10 березня 2022 року у складі судді Грицка Р.Р., у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, -

встановив:

13 травня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 вересня 2020 року на вулиці Водогінній у м.Львові біля будинку № 2 водій автомобіля марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення з належним їй автомобілем марки «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» і за його зверненням остання 23 грудня 2020 року здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 44 479,72 грн. Разом з тим, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 55 927,18 грн. За виключенням франшизи у розмірі 2 500 грн., недоплачена сума страхового відшкодування становить 8 947,46 грн. Таку суму просить стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС». Крім того, згідно згаданого вище висновку загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 112 048,97 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 58 621,79 грн., яку позивач просить стягнути з винуватця ДТП. Також вказує, що внаслідок пошкодження автомобіля позивач зазнала моральних страждань, що призвело до порушення її нормальних життєвих зав`язків. Протягом тривалого часу вона не мала можливості користуватись автомобілем, в тому числі для щоденного догляду за хворим чоловіком, який перебував на стаціонарному лікуванні, та потребував такого догляду. Моральну шкоду оцінює у 30 000 грн., які просить стягнути з ОСОБА_1 . Крім того, пропорційно до задоволених позовних вимог, просить стягнути з відповідачів 3 000 грн. на відшкодування витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 10 березня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 58 621,79 грн. матеріального збитку та 5 000 грн. моральної шкоди, а всього: 63 621,79 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем не надано суду доказів про фактично понесені ним матеріальні збитки, тобто фактичний (дійсний) розмір завданої шкоди у зв`язку з ремонтом автомобіля на час розгляду справи. Однак суд вказаних обставин не з`ясував та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 майнової шкоди.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, зокрема, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнято таку постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно постанови Верховного Суду від 8 лютого 2021 року у справі № 288/1256/17 преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 12 вересня 2020 року сталася ДТП за участі автомобіля марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 з автомобілем марки «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», що підтверджується полісом № АО/6848780.

27 листопада 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

ПрАТ «СГ «ТАС» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 44 479,72 грн.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертиз від 19 жовтня 2020 року, який складено на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Honda CR-V» без врахування ПДВ становить 112 048,97 грн., а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу без врахування ПДВ - 55 927,18 грн.

Судом встановлено, що ПрАТ «СГ «ТАС» не в повному обсязі виплатила страхове відшкодування, тому ОСОБА_1 повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 цього Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції, чинній на момент вчинення ДТП) страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 цього Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, зокрема, майнова шкода, завдана майну фізичної, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 983 ЦК України договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 752/6872/16-ц видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена.

Згідно із абзацом 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до абзацу 1 п. 36.1 ст. 36 цього Закону страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зазначеній редакції.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (п. 37.2 ст. 37 цього Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

В частині розміру заподіяної майнової шкоди позивач посилається на висновок судової автотоварознавчої експертизи від 19 жовтня 2020 року, який складено на її замовлення.

Відповідно до 34.2, 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Саме страховик зобов`язаний вчинити дії, направлені на визначення розміру збитків і лише у випадку зволікання з вчиненням таких дій потерпілий наділений правом самостійно вжити заходів для визначення розміру збитків.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про ДТП складено 18 вересня 2020 року, а протокол огляду транспортного засобу представником страховика - 1 жовтня 2020 року, тобто протягом 10 робочих днів, після чого за замовленням страховика складено відповідний висновок.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 95-D/79/7 від 4 грудня 2020 року, складекного на замовлення ПрАТ «СГ «ТАС», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Honda CR-V», становить 54 102,86 грн., в тому числі 7 123,14 грн. ПДВ на вартість матеріалів та складових.

Згідно дослідницької частини цього висновку вартість відновлювального ремонту становить 123 313,01 грн.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навела жодного аргументу щодо необхідності проведення власного експертного дослідження та не надала пояснень щодо невідповідності проведеного відповідачем експертного дослідження вимогам чинного законодавства.

При вирішенні питання про розмір заподіяних збитків суд першої інстанції керувався висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 95-D/79/7 від 4 грудня 2020 року, який складено на замовлення страховика у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Згідно із п. 12.1 ст. 12 цього Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Укладеним між сторонами договором обов`язково страхування передбачено, що розмір франшизи становить 2 500 грн.

Страхове відшкодування виплачено позивачу шляхом перерахування коштів на її рахунок.

Відповідно до ст. ст. 12, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СГ «ТАС» правомірно зменшено розмір страхового відшкодування (54 102,86 грн.) на розмір франшизи (2 500 грн.) та ПДВ (7 123,14 грн.) та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 44 479,72 грн. (54 102,86 - 2 500 - 7 123,14 = 44 479,72 грн.).

Відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Відповідно до ст. 1192 ЦК України така особа має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно із ст. 1194 цього Кодексу особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 24 червня 2020 року (справа № 686/1914/16-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 95-D/79/7 від 4 грудня 2020 року, становить 123 313,01 грн., а вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 54 102,86 грн.

Відповідно до статей 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СГ «ТАС» зобов`язаний був відшкодувати лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу та за виключенням франшизи.

На підставі цього, судом першої інстанції вірно визнано вимогу про стягнення з ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, різниці між фактичним розміром шкоди та страхової виплатою, у розмірі 58 621,79 грн., оскільки вказана сума, яка заявлена позивачем до стягнення, не перевищує різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно до ст.ст. 11, 1167 ЦК України зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що внаслідок ДТП позивачу заподіяна моральна шкода, однак обрахований позивачем розмір цієї шкоди є завищеним.

У пунктах 3, 9, 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц зазначено, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом встановлено, що після пошкодження транспортного засобу у позивача змінився звичний життєвий ритм. Позивачу лише частково відшкодовані збитки - зокрема вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та за виключенням франшизи. Для організації свого життя та побуту позивач змушена була одкладати додаткових зусиль.

Визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди (5 000 грн.), яка підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 , відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, та не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Керуючись: ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 вересня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Мікуш Ю.Р. ___________________ Р.В. Савуляк