УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 607/8388/22

провадження № 61-8970ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2022 року в складі судді Сташків Н. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року у складі колегії суддів Дикун С. І., Парандюк Т. С., Храпак Н. М. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту втрати кримінального провадження № 0000002 про обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Волноваського районного суду Донецької області перебували матеріали зазначеного кримінального провадження, територіальну підсудність справ якого відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 змінено на Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська. Станом на 23 травня 2022 року матеріали кримінального провадження до суду не надходили. Вважає, що встановлення факту втрати кримінального провадження може бути вирішено в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні. Необхідність встановлення факту обґрунтовує наявністю наказу УСБУ в Тернопільській області від 28 січня 2016 року № 6-ос про зарахування в розпорядження начальника УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_1 до закриття кримінального провадження чи ухвалення вироку судом, а також наявністю ухвали слідчого судді Краматорського міськрайонного суду Донецької області від 09 січня 2016 у справі № 234/96/16-к, відповідно до якої ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту з правом внесення застави в сумі 275 600,00 грн з покладенням на ОСОБА_1 певних обмежень. Встановлення судом факту втраченого кримінального провадження дасть можливість йому звернутись до суду із клопотанням про скасування застосованого запобіжного заходу та про поновлення його на раніше зайнятій посаді з відновленням відповідних виплат по службі. Таким чином, на переконання заявника, від встановлення судом зазначеного факту залежить зміна особистих та майнових прав, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2022 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що вимоги заявника про встановлення факту втрати кримінального провадження з огляду на характер правовідносин, про які йдеться в заяві, пов`язані зі здійсненням кримінального провадження щодо заявника, повинні розглядатись у порядку КПК Україниі не можуть розглядатися судом за правилами цивільного судочинства. Окрім того, заявником не доведено, що він не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт втрати кримінального провадження.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2022 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

У вересні 2022 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга подана в строк, передбачений статтею 390 ЦПК України, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій у порушення норм процесуального права відмовили у відкритті провадження у справі, зазначивши, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суди не звернули увагу на те, що:

законодавством не передбачено можливості відновлення втраченого кримінального провадження, у якому не було прийнято вирок, як і не встановлено порядок встановлення факту втрати кримінального провадження у таких справах, не визначено коло осіб, які посвідчили такий факт;

необхідність встановлення факту втраченого кримінального провадження полягає в тому, що заявник буде мати можливість звернутись до суду із клопотанням про скасування запобіжного заходу, поновлення на роботі з відновленням відповідних виплат по службі, оскільки за відсутності кримінального провадження внаслідок його втрати неможливо обмежувати конституційні права заявника, яких він зазнав у втраченому кримінальному провадженні.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту втрати кримінального провадження, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для звернення до суду із клопотанням про скасування застосованого запобіжного заходу та про поновлення його на раніше зайнятій посаді з відновленням відповідних виплат по службі.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 12 січня 2022 року у справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156св21) та від 26 січня 2022 року у справі № 568/310/21 (провадження № 61-16757св21).

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України через те, що заява про встановлення факту втрати кримінального провадження не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2022 року в складі судді Сташків Н. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року у складі колегії суддів Дикун С. І., Парандюк Т. С., Храпак Н. М. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар