Справа №173/684/22
Провадження №2/173/479/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області від 08.10.2019 у справі № 173/2331/19, в частині стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а підлягає виконанню в частині стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі судового наказу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2019 у справі № 173/2331/19 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак з січня 2022 року один з дітей - син ОСОБА_3 , проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, внаслідок чого позивач вважає, що він не зобов`язаний сплачувати аліменти на його утримання відповідачу. При цьому, інша дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати з відповідачем, а тому розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на його утримання має складати 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 відкрито провадження у справі № 173/684/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 30.06.2022 року.

В подальшому, розгляд справи відкладався з різних причин.

У судове засідання 20.09.2022 року представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову заперечив.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 ЦПК України).

Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

ІІІ. Встановлені судом обставини.

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 03.07.2009.

Згодом, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі № 173/2838/19.

08.10.2019 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ у справі № 173/2331/19, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця - смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІНПП - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Новошепеличі Чорнобильського району Київської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІНПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 23.09.2019 року.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНПП НОМЕР_4 , змінила прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України.

Однак в подальшому, син ОСОБА_3 почав проживати разом з позивачем.

Так, згідно з Актом про фактичне проживання особи від 21.04.2022, складеним депутатом Верхньодніпровської міської ради Бабій В.В., син ОСОБА_3 проживає разом з позивачем за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки, виданої в.о. старости ОСОБА_9 виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради № 269 від 10.06.2022, син ОСОБА_3 перебуває на повному утриманні позивача.

ІV. Норми права, застосовані судом при вирішенні даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Положеннями ч. 4 ст. 273 ЦПК України визначено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 511/219/18 за своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює.

При цьому, зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

V. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даного спору.

З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, особистим та індивідуальним, як матері так і батька.

Як встановлено судом, неповнолітній син ОСОБА_3 наразі проживає з батьком (позивачем у справі) та повністю перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки.

Оскільки законодавчо визначеною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є фактичне проживання дитини з тим із батьків, який претендує на отримання аліментів, зміна місця проживання дитини з іншим із батьків є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків з ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому ст. 141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини.

При вирішенні спору суд також враховує, що відповідачкою не було оспорено факт проживання сина ОСОБА_3 окремо від неї, а також того, що позивач утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 добровільно та відсутність спорів між сторонами щодо місця проживання їх неповнолітніх дітей.

При цьому, виходячи з приписів ст. ст. 192, 273 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Суд зазначає, що у зв`язку з припиненням обов`язку позивача по сплаті аліментів на одного з дітей, розмір аліментів, який позивач має продовжувати сплачувати за судовим наказом на утримання іншої дитини має бути вирахуваний за правилами вирахування тієї рівної частки, що припадала на дитину, виплата аліментів на яку припинилась.

Разом з тим суд зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається, що фактично метою подання даного позову є необхідність припинення сплати аліментів на сина ОСОБА_3 у зв`язку з істотною зміною обставин, та, як наслідок, зміна розміру аліментів на сина ОСОБА_4 , проте позовні вимоги позивачем були сформульовані не повністю коректно.

Водночас, відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони»), керуючись приписами ст. 5 ЦПК України, встановивши факт порушення прав позивача, суд вважає за можливе застосувати конкретний спосіб захисту порушеного права, що залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, а саме шляхом припинення стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на сина ОСОБА_3 згідно судового наказу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2019 у справі № 173/2331/19 та визнання означеного судового наказу в цій частині таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи ту обставину, що суд припиняє стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , відповідно і підлягає зміні розмір частки від усіх видів заробітку (доходу) аліментів, що стягуються з позивача на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Таке вирішення спору не являється порушенням припису ст. 11 ЦПК України і не є виходом за межі позовних вимог.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України).

Разом з цим відповідач заперечуючи проти позову не навів жодних мотивів та не подав будь-яких доказів на спростування встановлених судом обставин справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України).

При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд задовольняє заявлені позовні вимоги з урахуванням наведеного.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач в силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. З дня набрання даним рішенням законної сили припинити стягнення аліментів, які стягуються за судовим наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2019 у справі № 173/2331/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. З дня набрання даним рішенням законної сили змінити розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2019 у справі № 173/2331/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

5. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

7. Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ).

Повне рішення складено 20.09.2022 року.

Суддя Н.В. Новіченко