У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.09.2022 Справа №465/952/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Л.М.Сливки

за участі секретаря судового засідання С.В. Крушельницької,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Басюр Лесі Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Національної гвардії України про визнання незаконним та скасування рішення житлово-побутової комісії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення у вигляді пункту 1.3. протоколу №11 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15 грудня 2020 року про відміну рішення у вигляді протоколу засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10 грудня 2020 року №9 щодо розподілу майору запасу ОСОБА_1 на родину із чотирьох осіб, у тому числі: він ( ОСОБА_1 ), дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі житлово-побутової комісії скерувати на затвердження до Головного управління Національної гвардії України рішення у вигляді протоколу про відміну пункту 1.3. протоколу №11 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15 грудня 2020 року та розподілу майору запасу ОСОБА_1 та членам його сім`ї двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Від представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_5 надійшло до суду клопотання про закриття провадження у даній справі, мотивоване тим, що даний спір стосується проходження позивачем військової служби, у зв`язку із якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а саме, забезпечення військовослужбовців житлом, а відповідач у вказаних правовідносинах виконує публічно-владні управлінські функції. З цих підстав, представник відповідача вважає, що спір, який виник між сторонами є адміністративно-правовим, а тому дана справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Зазначив, що вказана позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Басюр Леся Миколаївна у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Вказала, що, підстави для закриття провадження відсутні.
Представник відповідача Військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, однак через систему «Електронний суд» направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, однак попередньо подали до суду спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримали у повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно із вимогами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі № 910/16744/17 зароблено висновки про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого права та інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

Згідно абзацу другого частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій пункту 1 цієї статті).

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від МО України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду МО України у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами) (пункт 2 Розділу І Інструкції, затвердженої наказом № 380).

Військовослужбовці та члени їх сімей (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів їх сімей, а також військовослужбовців, які не здали службове житло за попереднім місцем служби) забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що мають відповідати вимогам житлового законодавства. У разі відсутності службових житлових приміщень військовослужбовці та члени їх сімей розміщуються у гуртожитках, сімейних гуртожитках, а неодружені військовослужбовці - у спеціально пристосованих казармах або військова частина орендує їм житло чи за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством (пункт 3 Розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями,затвердженої наказом Міністерства оборони України №380 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.09.2018року за № 1020/32472 надалі Інструкція, затверджена наказом №380).

Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення (абзац перший пункту 4 Розділу І Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті МО України, в Генеральному штабі ЗС України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії. До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку (пункт 1 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва (пункт 7 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (абзац перший пункту 8 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Отже, у спірних правовідносинах, як за Інструкцією, затвердженою Наказом №380, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справа № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) зазначено, що «у спірних правовідносинах, як за Інструкцією, затвердженою Наказом № 737, так і за Інструкцією, затвердженою Наказом № 380, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова. Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір.

Публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів,військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування(пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Позивач, мотивуючи поданий позов покликається на приписи Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Інструкцію, затверджену Наказом №278.

Тобто, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби. Тому спір військовослужбовця з військовою частиною щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори, з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).

Спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної.

Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів. З урахуванням викладеного, характеру правовідносин, що виникли між сторонами, змісту прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, цей спір є публічно-правовим, а отже підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21 та у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховний Суд від 10 серпня 2022 року у справі № 279/5240/18 (провадження № 61-11930св20).

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому слід закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Національної гвардії України про визнання незаконним та скасування рішення житлово-побутової комісії.

На підставі наведеного та керуючись статтями 255, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Національної гвардії України про визнання незаконним та скасування рішення житлово-побутової комісії закрити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду складено 21 вересня 2022 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка