Дата документу 29.08.2022
Справа № 334/788/22
Провадження № 2/334/1700/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Трегуб Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водоканал» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення,

ВСТАНОВИВ :

07.02.2022 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Ленніського районного суду м. Запоріжжя з позовом до КП «Водоконал» про скасування наказу про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 31.01.2022 №77/ОСГ, виданого КП «Водоканал» за підписом генерального директора Шаповала А. А. Також просить зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату (середній заробіток) за час незаконного відсторонення, починаючи з 02.02.2022 року по день постановлення рішення у справі; стягнути з відповідача витрати на професійну допомогу.

Позивач з 03.02.2003 року працює у КП «Водоканал» з 03.02.2003 року на посаді слюсаря аварійно-відновлюваних робіт. У січні 2022 року відповідач почав вимагати медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19. 17.01.2022 року позивач письмово проінформував роботодавця про відмову від примусової вакцинації через порушення його конституційних прав та незаконність вказаних вимог. 31.01.2022 року позивачу було вручено наказ про відсторонення від роботи №77/ОСГ.

Підставною для відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати є положення статті 46 КЗпП України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 30.11.2021 року №2664, п. 41-6 постанови КМУ від 9 грудня 2020 року №1236, наказ за №3 від 05.01.2022 року «Про обов`язкові профілактичні щеплення проти COVID-19 та відсторонення від роботи», наказ від 21.01.2022 року за №42/д «Про внесення змін до наказу від 05.0.2022 року за №3».

Позивач вважає вказаний наказ про його відсторонення незаконним, таким, що позбавляє його право на працю. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією України та Законами України. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється і відміняється Кабінетом Міністрів України Позивач вважає, що при оголошенні карантину на території України не було дотримано процедуру передбачену законом, оскільки в Україні не було проголошено надзвичайний стан. Обмеження прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України, та може встановлюватися виключно законом. Таким чином, на думку позивача діюча Постанова КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19» зі змінами, суперечить закону.

Крім того, карантин введений постановою КМУ №1236 завершився 28.02.2021 року, оскільки внесення змін у існуючу постанову є неприйнятним з точки зору закону, а повноважень продовжувати дію карантину шляхом внесення змін до відповідних пунктів постанови не наділений.

На винесення оскаржуваного наказу порядок відсторонення від роботи працівників через ухилення чи відмову від проходження обов`язкового профілактичного щеплення законом не врегульований. Позивач є працівником комунального підприємства. Обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників комунальних підприємств введена наказом МОЗ від 30.11.2021 року №2664 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набув чинності 16.12.2021 року. Отже, лише з цієї дати у позивача виник обов`язок пройти профілактичне щеплення протягом розумного строку. Відповідач не має письмового підтвердження лікаря про відмову позивача від обов`язкового профілактичного щеплення та відсутності Акту за формою N063-2/о, підписаного як громадянином так і медичним працівником.

Натомість відповідач вимагав від позивача надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання, що порушення права на конфіденційність особистої інформації про стан здоров`я.

З огляду на вищевикладене у відповідача не було і немає підстав, передбачених законодавством, для відсторонення позивача від роботи. Таким чином, вказує позивач, своїм наказом відповідач фактично скасував конституційне право позивача на працю, на отримання заробітної плати, на відпочинок, на соціальний захист, поклав на позивача обов`язок прийняти участь у медичних дослідах, застосувавши відкрито дискримінацію, пов`язану зі станом здоров`я позивача.

Оскільки роботодавець незаконно відсторонив позивача від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, відповідно до положень ст. 325 КЗпП позивач має право на компенсацію йому втрат від неотримання заробітної плати за час вимушеного прогулу.

04.04.2022 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Міністерство охорони здоров`я України Наказом від 04.10.2021 № 2153 затвердило перелік професій виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Наказом МОЗ України 04.10.2021 № 2153, якими до того переліку включені комунальні підприємства. Отже всі працівники комунальних підприємств у відповідний строк мають отримати обов`язкове профілактичне щеплення проти респіраторної хвороби СОVID-19. На підставі визначеного, КП «Водоканал» видано Наказ «Про обов`язкові профілактичні щеплення проти СОVID-19 та відсторонення від роботи» № 3/д від 05.01.2022. З даним наказом позивач ознайомлений 13.01.2022. Цим наказом було встановлено, що всім працівникам підприємства необхідно отримати обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19 у строк до 31.01.2022. Таким чином, у зв`язку з невиконанням позивачем встановлених Наказом № 3/д вимог, в подальшому Наказом № 77/аг позивача було відсторонено від роботи (від виконання робіт) з 01.02.2022 слюсаря аварійно відновлюваних робіт Цеху №4. Окрім того, відповідач звертає увагу суду, що Наказом КП «Водоканал» від 01.03.2022 № 169/аг «Про зупинення дії Наказу від 05.01.2022 № 3/д «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19 та відсторонення від роботи», Наказу від 21.01.2022 № 42/д «Про внесення змін до наказу від 05.01.2022 № 3/д» та допуск до роботи працівників було вирішено «…зупинити дію наказу від 05.01.2022 № 3/д, наказу від 21.01.2022 № 42/д до завершення воєнного стану; з 01.03.2022 допустити до виконання робіт працівників підприємства відсторонених наказом № 77/аг від 31.01.2022, № 97/аг від 03.02.2022 та № 114/аг від 10.02.2022….». Отже позивач з 01.03.2022 допущено до виконання робіт та поновлено виплату заробітної плати.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. 31.05.2022 року від представника позивача адвоката Стариченка М. П. було подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, заяву підтримує, просить задовольнити.

Дослідивши письмові докази у матеріалах справи,суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з КП «Водоканал», працює слюсарем аварійно відновлюваних робіт Цеху №4 з експлуатації та ремонту мереж, насосних станцій водопроводу.

Позивач 13.01.2022 був ознайомлений під підпис з наказом КП «Водоканал» від 05.01.2022 № 3/д «Про обов`язкові профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та відсторонення від роботи», відповідно до якого працівників підприємства мало бути ознайомлено з наказом МОЗ від 04.10.2021, упорядковано документацію щодо вакцинації працівників, а при набранні чинності вказаним наказом МОЗ працівників, які ухиляються від вакцинації проти COVID-19 та не надали медичного висновку про наявність протипоказів до вакцинації, мало бути відсторонено від роботи в установленому порядку. Таким чином, позивач заздалегідь був проінформований про те, що, будучи працівником комунального підприємства, він підлягає обов`язковій вакцинації проти COVID-19 відповідно до наказу МОЗ від 04.10.2021.

Згідно копії акту про відмову або ухилення від надання підтверджуючих документів про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 від 17.01.2022 засвідчено, що ОСОБА_2 відмовився надавати підтверджуючі документи про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, позивач з вказаним актом був ознайомлений під підпис.

31.01.2022 року згідно з наказом №77/аг позивача відсторонено від роботи на час відсутності щеплення від СОVID-19 без збереження заробітної плати, з 01.02.2022, з яким позивача було ознайомлено 02.02.2022 року та отримано копію вказаного наказу.

Наказом КП «Водоканал» від 01.03.2022 № 169/аг «Про зупинення дії Наказу від 05.01.2022 № 3/д «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19 та відсторонення від роботи», Наказу від 21.01.2022 № 42/д «Про внесення змін до наказу від 05.01.2022 № 3/д» та допуск працівників до роботи, з 01.03.2022 року зупинено дію наказу від 05.01.2022 року №3/д, наказу від 21.01.2022 №42/д до завершення воєнного стану в Україні. Вказаним наказом працівників. у тому числі позивача, з 01.03.2022 року допущено до роботи.

Згідно довідки про доходи №241 від 17.06.2022 середньомісячна заробітна плата позивача, яка займає посаду слюсаря аварійно відновлюваних робіт складає 16085,23 грн.

Згідно з п.п. а, б ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Стаття 46 КЗпП України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи лише у випадках, прямо передбачених законодавством.

За приписами ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 4) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 5) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 6) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 7) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.Наказом МОЗ від 30.11.2021 № 2664«Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням»,затверджено зміни до Наказу МОЗ України 04.10.2021р. №2153, якими до такого переліку включені комунальні підприємства.

Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку № 2153 медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595, зареєстрованого в МЮ України 10.10.2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу МОЗ від 11.10.2019 № 2070).

Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ Міністерства охорони здоров`я України № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731).

Таким чином, якщо ставити питання обов`язковості вакцинування для працівників з наведеного вище переліку наказ Міністерства охорони здоров`я України № 2153, то його можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтерміновання через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» (згідно постанови Кабунету Міністрів України № 1096 від 20.10.2021 року) керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

- контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

- відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також

- взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Відповідач, видавши оспорюваний наказ, застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством, та відповідно до вимог п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 в оновленій редакції.

Бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей» визначено, що за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності.

Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (ст. 2 КЗпП України).

В законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. Навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати.

У постанові від 17 квітня 2019 року, ухваленій у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

Верховний Суду постанові від 10 березня 2021року у справі №331/5291/19 зазначив, що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень дитина не може бути допущена до занять, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учнів та працівників школи або дитячого садка, а й захищає таким чином власне дитину, яка не отримала профілактичних щеплень. З огляду на суспільні інтереси тимчасове відсторонення дитини від занять (до проведення щеплення, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) не призвело до порушення конституційного права на освіту, яку вона може отримати в інших формах.

Позивачем не було надано жодного документу, передбаченого п. 5 Наказу № 3/д, щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач має такий стан здоров`я, що є перешкодою для вакцинування.

Відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Загальновідомою є інформація про те, що коронавірусна хвороба (абревіатура COVID-19 затверджена як офіційна скорочена назва) інфекційна хвороба, яка вперше виявлена у людини в грудні 2019 року в місті Ухань, Центральний Китай. Хвороба почалася як спалах, що розвинувся у пандемію. Причиною хвороби став коронавірус SARS-CoV-2, циркуляція якого в людській популяції була до грудня 2019 року невідомою. Пандемію цієї хвороби Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) визнала надзвичайною ситуацією в галузі міжнародної охорони здоров`я та внесла заходи з боротьби проти неї до тимчасових рекомендацій згідно з Міжнародними медико-санітарними правилами 2005 року.

Щодо аргументів позивача про порушення права на працю, слід зауважити, що відсторонення від роботи означає втрату заробітної плати, проте є наслідком свідомого вибору позивача. Після існування підстав для відсторонення позивач має право повернутися до займаної посади та продовжити трудову діяльність.

Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вище наведених норм права, суд приходить до висновку, що позов про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час відсторонення не підлягає задоволенню.

За змістом ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 274, 279, 263 266, 352 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водоканал» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Комунальне підприємство «Водоканал», , адреса: 69002, місто Запоріжжя, вулиця Святого Миколая, буд. 61.

Суддя: Філіпова І. М.