КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 753/4794/22 Головуючий у суді першої інстанції - Заставенко М.О.
Номер провадження № 22-ц/824/8002/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, відповідно до якої просив забезпечити майбутній позов шляхом заборони Філії 135 Домобудівельного комбінату ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України та Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» вчиняти будь-які дії з перешкоджання в користуванні йому квартирою АДРЕСА_1 , вчиняти будь-які дії з передачі вказаного житла іншим особам, реєстраційні дії, в тому числі пов`язані з відключенням вказаної квартири від електропостачання і водопостачання (гаряче і холодне) та зобов`язати вчинити дії керівництво Філії 135 Домобудівельний комбінат ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України з відновлення електропостачання у щитовій, яка перебуває в них на балансі і водопостачання (гаряче і холодне) наймачу ОСОБА_1 у вказаній квартирі.

Свої вимоги заявник мотивував тим, що він має намір звернутись до суду з позовом до Філії 135 Домобудівельного комбінату ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України та Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про визнання права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язання відновити електропостачання і водопостачання, припинення дій, які порушують право, а саме відключення від електропостачання і водопостачання, які здійснюється через внутрішньо-будинкові комунікації відповідача.

Заявник зазначав, що у 2008 році, під час проходження ним військової служби в органах прокуратури, йому було виділено в порядку забезпечення житлом, згідно договору найму житла від 01 листопада 2008 року та акту прийому-передачі від 01 листопада 2008 року, житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , в якій по теперішній час проживає заявник разом із сім`єю у складі 4-х осіб.

Вказував, що йому було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1, відповідно до якого нараховуються платежі за користування квартирою та споживання житлово-комунальних послуг.

Також ним за вказаною адресою укладено договір про постачання електроенергії з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» з відкриттям особового рахунку № НОМЕР_2 .

Окрім того, ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 на постачання гарячої води з КП «Київтеплоенерго», із встановленням приладів (лічильників) індивідуального обліку постачання комунальних послуг.

Однак, відповідачами право користування заявника та його сім`ї вказаною квартирою не визнається та періодично вчиняються дії, які перешкоджають в користуванні цим житлом, в тому числі шляхом відключення від електропостачання і водопостачання, які здійснюється через внутрішньо-будинкові комунікації що належать Філії 135 Домобудівельного комбінату ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України, що перешкоджає нормальному проживанню заявника та його сім`ї, приготуванню їжі, реалізації своїх звичок і бажань, активній діяльності, зустрічам з близькими, рідними та колегами. Численні звернення та листи не принесли бажаного результату, відповідачами продовжують чинитися перешкоди у нормальному користуванні житловим приміщенням.

Заявник вказував, що тривалий час проживання у спірній квартирі особи, яка не має іншого житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати таку квартиру постійним житлом цієї особи.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Заборонено Філії 135 Домобудівельного комбінату Державного підприємства «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального законодавства та матеріального права, просить скасувати її та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову.

Апелянт вказує, що спір між сторонами стосовно приміщення АДРЕСА_1 та є військовим майном неодноразово розглядався судами. ОСОБА_1 безпідставно займає вказане приміщення, звільняти його добровільно відмовляється, чинить перешкоди у використанні приміщення іншими особами.

Таким чином, зловживаючи процесуальними правами з метою самовільного захоплення приміщення та порушення права користування приміщенням ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» та його філією, ОСОБА_1 й було подано заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову,

Апелянт вказує, що ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову було приховано інформацію про відкрите Дарницьким районним судом міста Києва провадження від 03 березня 2020 року у справі № 753/23876/19 за позовом ОСОБА_1 до ДП Міністерства оборони України«Укрвійськбуд», Філії «135 Домобудівельного комбінату» ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони Українипро визнання права користування жилим приміщенням, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Державне підприємство вважає, що оскаржувана ухвала порушує майнові права та інтереси Держави Україна, в особі Міністерства оборони України - як власника майна, ДП Міністерства оборони України«Укрвійськбуд» та Філії «135 ДБК» ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» як утримувача даного майна та нівелює право користування приміщенням АДРЕСА_1 Філією «135 Домобудівельного комбінату» ДП Міністерства оборони України«Укрвійськбуд», експлуатацію та збереження та закріплює це право за особою, яка не несе жодних правових зобов`язань та обов`язків щодо збереження та використання цього військового державного майна.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки майбутнього позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У той же час вжиті заходи забезпечення позову стосуються заборони певних дій також й іншим особам, а саме ОСОБА_2 , яка є правокористувачем приміщення АДРЕСА_1 , та яка не є учасником даного спору, жодних позовних вимог у межах даної справи до неї не пред`явлено.

Апелянт вважає, що суд не встановив співмірності розміру позовних вимог, з якими заявник має намір звертатися, із обраним способом забезпечення позову, та дійшов помилкового висновку, що аргументи поданої заяви про забезпечення позову дають підстави вважати, що їх невжиття може у майбутньому створити перешкоди у реалізації можливого рішення суду. Однак, наведене заявником не ґрунтується на доказах, а лише на його особистому припущенні, суб`єктивній оцінці обставин, що супроводжується оціночними судженнями.

06 липня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , відповідно до якого останній не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не містять посилання на незаконність або необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Так, ОСОБА_1 вказує, що надані до апеляційної скарги докази є підтвердженням невизнання відповідачами його права на спірне житлове приміщення й судом вірно зроблені висновки щодо наявності спору між сторонами.

ОСОБА_1 звертає увагу, що апелянтом не вказано конкретну норму матеріального права, яку на його думку було порушено судом першої інстанції при вирішенні даної справи, не вказано в чому полягає незаконність оскаржуваної ухвали. Відтак, у відзиві ОСОБА_1 просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи подану заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, мотивував своє рішення тим, що враховуючи, що у сторін дійсно виник спір щодо права заявника користування квартирою за адресою АДРЕСА_2 , з метою забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення майбутнього позову суд дійшов висновку, що вимоги заяви в частині заборони Філії 135 Домобудівельному комбінату ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження квартирою за адресою АДРЕСА_2 підлягають задоволенню.

Судом також було зазначено, що в частині заборони відключення вказаної квартири від електропостачання і водопостачання та зобов`язання їх відновлення, суд вважає, що вказана вимога співпадає із вимогами позовної заяви, з якою заявник має намір звернутись до суду, а отже задоволення заяви в цій частині буде фактичним задоволенням вимоги позивача по суті, що прямо заборонено чинним процесуальним законом, а отже в цій частині заява задоволенню не підлягає.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви, в частині заборони Філії 135 Домобудівельному комбінату ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження квартирою за адресою АДРЕСА_2 . В іншій частині вимог заява задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви вбачається, що між сторонами справи виник спір щодо права заявника користуватися квартирою за адресою АДРЕСА_2 , яка знаходиться на балансі Філії 135 Домобудівельного комбінату ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України, яке є відокремленим підрозділом ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» й вказане майно на підставі господарського відання належить ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» й має статус військового майна.

Крім того, із тексту заяви про забезпечення позову до подачу позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом заборони Філії 135 Домобудівельного комбінату ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України та Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» вчиняти будь-які дії з перешкоджання в користуванні йому квартирою АДРЕСА_1 , вчиняти будь-які дії з передачі вказаного житла іншим особам, реєстраційні дії, в тому числі пов`язані з відключенням вказаної квартири від електропостачання і водопостачання (гаряче і холодне) та зобов`язати вчинити дії керівництво Філії 135 Домобудівельний комбінат ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України з відновлення електропостачання у щитовій, яка перебуває в них на балансі і водопостачання (гаряче і холодне) наймачу ОСОБА_1 у вказаній квартирі.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Заборонено Філії 135 Домобудівельного комбінату Державного підприємства «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до положень статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч.1 ст.89 ЦК України).

Крім того, відповідно до положень статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Враховуючи зазначені положення закону, а також той факт, що оскаржуваною ухвалою було заборонено Філії 135 Домобудівельного комбінату Державного підприємства «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , яка не є юридичною особою, а отже не зможе набути статусу відповідача по справі, апеляційний суддоходить висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення поданої заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.317, ч.ч.1-2 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено судом, кв. АДРЕСА_1 , на підставі господарського відання належить ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» й має статус військового майна й застосований вид забезпечення позову до пред`явлення позову також впливає на права власника майна, яким, зокрема, не є Філія 135 Домобудівельного комбінату ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а заявлені заходи забезпечення позову не можуть бути застосовані до Філії 135 Домобудівельного комбінату ДП «Укрвійськбуд» Міністерства оборони України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 15 вересня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв