Справа №489/2131/20
Провадження №2/489/72/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 47367 грн. 27 коп. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення; зобов`язати відповідача видати трудову книжку оформлену належним чином. Мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 22 жовтня 2019 року по 10 травня 2020 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час знаходження його в трудових відносинах з ТОВ "СПМК-17" йому була нарахована але не виплачена заробітна плата у розмірі 44716 грн. 72 коп. Його заробітна плата на місяць складала 6900,00 грн. Відповідач не здійснював жодних обов`язкових відрахувань передбачених законодавством України з сум нарахованої але фактично не виплаченої заробітної плати. 10 травня 2020 року його було проінформовано безпосереднім керівником про те, що він звільнений. На його прохання видати йому трудову книжку та розрахуватися з ним, йому повідомлено про те, що він отримає заробітну плату лише за один місяць та не видали трудову книжку. Згідно довідки з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування було нараховано до виплати: 44716,72 грн. - заробітна плата з 22.10.2019 по 05.10.2020; 2650,55 грн. - компенсація за 12 днів невикористаної відпустки. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільнені його з посади, та те, що з моменту його звільнення до дня подання позовної заяви до суду пройшло 12 днів, з відповідача підлягає стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У судовому засіданні від 02.02.2021, від позивача в усній формі надійшло клопотання про зменшення позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 38349 грн. 94 коп. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та відмовляється від позовних вимог в частині зобов`язати відповідача видати трудову книжку оформлену належним чином, оскільки трудова книжка йому повернута.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що викладені у позові обставини не відповідають дійсності. Вказує, що позивач працював у відповідача з 22.10.2019 по 12.05.2020 на посаді водія. Позивача було звільнено з посади водія за власним бажанням. За роботу на посаді водія позивачу нараховувалась заробітна плата, яка виплачувалася уповноваженому представнику позивача ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 22.10.2019, про що свідчать видаткові касові ордери про виплату заробітної плати позивачу через його уповноважену особу, який мав право підпису документів та вчинення інших дій, пов`язаних з виконанням доручення. Крім того, позивач отримав від ОСОБА_2 належну йому заробітну плату у відповідача, що підтверджується його розпискою про отримання грошових коштів у розмірі 65080,00 грн. У зв`язку з чим, зазначає, що у відповідача відсутній борг з заробітної плати перед позивачем.

Ухвалою суду від 15.05.2020, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 22.05.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 03.08.2020, витребувано докази та продовжено строк розгляду справи.

Ухвалою суду від 26.10.2020, справу призначено до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 25.01.2021, призначено справу до судового розгляду в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 26.01.2022, призначено справу до судового розгляду в режимі відео конференції.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від позивача надійшло клопотання про слухання справи за його відсутністю.

Представник відповідача у судове засідання не з`явися.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

22 жовтня 2019 року наказом № 59-к, ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду водія вантажного автомобіля ТОВ "СПМК-17".

12 травня 2020 року наказом ТОВ "СПМК-17" № 12-к, ОСОБА_1 звільнено з посади водія вантажного автомобіля за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 22.10.2019 по 12.05.2020 в кількості 13 календарних днів.

Згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з Пенсійного фонду України, страхувальник ТОВ "СПМК-17" з січня 2020 року по квітень 2020 року включно здійснював нарахування ОСОБА_1 у розмірі 6900,00 грн. щомісячно.

Позивач в своєму позові вказує, що йому нарахована але не виплачена заробітна плата у розмірі 44716,72 грн. за період з 22 жовтня 2019 року по 05 жовтня 2020 року.

Згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з Пенсійного фонду України, страхувальник ТОВ "СПМК-17" здійснював нарахування ОСОБА_1 заробітної плати, проте не виплачував з листопада 2019 року по травень 2020 року. Що підтверджується відсутністю відрахувань обов`язкових податків.

Загальний розмір заборгованості становить 47639,71 грн.

Представник відповідача в своєму відзиві зазначає, що за роботу на посаді водія позивачу нараховувалась заробітна плата, яка виплачувалася уповноваженому представнику позивача ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 22.10.2019, що підтверджується відповідною розпискою позивача про отримання грошових коштів у розмірі 65080,00 грн.

Згідно довіреності без номеру та дати, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 отримувати його заробітну плату за роботу в ТОВ «СПМК-17» з 22.10.2019 по 30.03.2020 з правом підпису та розпорядженням всіх дій пов`язаних з даним дорученням.

Відповідно до видаткових касових ордерів, починаючи з 08 листопада 2019 року по 27 березня 2020 року, ОСОБА_1 через довірену особу ОСОБА_2 видавалася заробітна плата в загальному розмірі 28650,65 грн.

Як вбачається з розписки від 17.05.2020, ОСОБА_1 отримував від ОСОБА_2 суми за роботу в ТОВ «СПМК-17», починаючи з жовтня 2019 року по березень 2020 року в загальному розмірі 65080 грн.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 2 Кодексу законів про працю України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Позивач зазначає, що відповідачем йому не виплачена заробітна плата при звільненні та компенсація за невикористані дні відпустки.

Згідно довідки про заборгованість з виплати заробітної плати ТОВ «СПМК-17» від 07.09.2020 за вих. № 07/09, ОСОБА_1 , в квітні 2020 року нараховано заробітну плату у розмірі 5554,50 грн., у травні 2020 року 4144,79 грн. Нараховано компенсацію за невикористану відпустку 2969 грн. 85 коп. Загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати за період з квітня 2020 по травень 2020 становить 9699 грн. 29 коп.

Представник відповідача в своєму відзиві зазначає, що у відповідача відсутній борг з виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до ст.ст. 74, 79 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно ст. 83 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», при звільненні працівника йому виплачується компенсація за всі дні невикористаної відпустки.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що позивачу нараховувалась заробітна плата, яка виплачувалася уповноваженому представнику позивача ОСОБА_2 .

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до статті 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до частини 1, 2 статті 245 Цивільного кодексу України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню.

Довіреність фізичної особи, фізичної особи підприємця повинна бути посвідчена нотаріально. У разі неподання оригіналу належним чином оформленої довіреності, можлива подача копії такої довіреності, яка повинна бути нотаріально посвідчена.

Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені фізичної особи або юридичної особи, на ім`я однієї або кількох осіб з чітко визначеними юридичними діями, (подання, підписання та отримання відповідних документів, здійснення тих чи інших дій, тощо).

Довіреність повинна мати всі необхідні реквізити: місце і дату складання (підписання), строк дії (прописом), прізвище, ім`я, по батькові довірителя та довіреної особи (повну назву юридичної особи), місце проживання (місцезнаходження юридичної особи) представника та особи, яку представляють, а за необхідності займану посаду, коло повноважень.

Відповідно до статті 247 Цивільного кодексу України строк довіреності встановлюється у довіреності. Строк дії довіреності зазначається словами та визначається роками, місяцями, тижнями, днями і не може бути визначений настанням будь-якої події. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Строк довіреності, виданої в порядку передоручення, не може перевищувати строку основної довіреності, на підставі якої вона видана. Довіреність, у якій не вказана дата її вчинення, є нікчемною.

Долучена до матеріалів справи Довіреність без номеру та дати, в якій зазначено, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 отримувати його заробітну плату за роботу в ТОВ «СПМК-17» з 22.10.2019 по 30.03.2020 з правом підпису та розпорядженням всіх дій пов`язаних з даним дорученням, не може бути прийнята судом у якості належного доказу, оскільки вказана довіреність не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Так само в якості належного доказу, суд не може прийняти розписку про отримання коштів, оскільки вона надана відповідачем, її походження суду не відомо, клопотань про проведення почеркознавчої експертизи, для підтвердження написання її саме позивачем, не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЦПК України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

В ході судового розгляду, представницею відповідача заявлялося клопотання про виклику та допит у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 , проте, явка вказаного свідка не була забезпечена у судові засідання.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 38349 грн. 94 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 15 травня 2020 року, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 року № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку.

Суд, у зв`язку з тим, що позивачем не надано відомостей щодо виплати заборгованості по заробітній сплати, вважає за необхідне взяти період з дати звільнення і по день винесення рішення суду 08.09.2022.

При розрахунку середнього заробітку суд виходить з довідки ТОВ «СПМК-17», відповідно до якої середньоденна заробітна плата складає 228,45 грн. (а.с. 48).

Кількість робочих днів, виходячи із п`ятиденного робочого тижня та даних, викладених у листах Мінсоцполітики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020, 2021 роки, кількість робочих днів з 12 травня 2020 року (дати звільнення позивача) по 08 вересня 2022 року (день винесення рішення суду) становить 583 днів.

У зв`язку із цим, розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період вказаний позивачем складає 133 186,35 грн. (228,45 х 583), сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом.

За такого, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 133186,35 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період, визначений позивачем, які визначені без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ТОВ «СПМК-17» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку, суд приходить до наступного.

У судовому засідання, яке відбулося 02.02.21 від позивача надійшла заява про відмову від позовної вимоги щодо повернення йому належним чином оформлену трудову книжку у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Суд вважає можливим прийняти відмову від позову, так як це не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси та закрити провадження у справі.

Суд вважає можливим прийняти відмову від позову, так як це не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси та закрити провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання ТОВ «СПМК-17» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" в частині позовних вимог про зобов`язання ТОВ «СПМК-17» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" в частині позовних вимог про зобов`язання ТОВ «СПМК-17» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку - закрити.

Роз`яснити позивачу наслідки ч.2 ст.256 ЦПК України: у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 38349 грн. 94 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 133 186 грн. 35 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СПМК-17", юридична адреса: Одеська обл., 21-км Старокиївського шосе, 30-А, .

Суддя Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «08» вересня 2022 року.