Справа № 346/6525/21
Провадження № 22-ц/4808/972/22
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 червня 2022 року під головуванням судді П`ятковського В.І. у м. Коломия,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ТОВ «Смартівей Юкрейн» звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 18 вересня 2021 року між сторонами було укладено договір № у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Додатковою угодою від 18 вересня 2021 року про збільшення ліміту кредитної лінії до Договору було збільшено кредитний ліміт на 4 990 грн. На підставі вказаного договору відповідачем було отримано кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів у розмірі 14 990 грн зі сплатою процентної ставки у розмірі 1,69 % та 0,39% у пільговий період. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання перед відповідачем за цим договором, надав ОСОБА_1 кредитні кошти у вказаному розмірі, а відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, зокрема, не погасила суму кредиту та нараховані відсотки. У результаті заборгованість відповідача становить 30 681,38 грн, з яких 14 990 грн - заборгованість за кредитом, 15 691,38 грн - нараховані відсотки, які просило стягнути з відповідача на користь банку і понесені судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» на користь ОСОБА_1 судові витрати на загальну суму 4 000 грн.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що відповідач не заперечувала щодо укладення договору та отримання кредитних коштів. Вважає, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем, надавши суму кредиту в розмірі 14 990 грн, що підтверджується відповідним платіжним документом, а саме довідкою AT КБ «ПриватБанк» №14122021/10 від 14.12.2021 року.

В рішенні суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджено, що 18.09.2021 року на підставі заявки відповідача, був укладений договір №, за умови якого відповідач зобов`язався надати позивачу фінансовий кредит в сумі 10 000 грн строком на 75 днів, пільговий період 15 днів, процентна ставка щоденна 1,69%, у пільговому періоді 0,39%.

Позивачем відповідно до укладеного Договору було перераховано на користь відповідача кредитні кошти в розмірі 10 000 грн, що підтверджується Довідкою AT КБ «ПриватБанк» №14122021/10 від 14.12.2021 року.

Судом не було встановлено, що між сторонами 18.09.2021 року укладено додаткову угоду до Договору про збільшення суми кредиту на суму 4 990 грн.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що додані позивачем до позовної заяви документи не можуть слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки вони не є первинними документами.

В рішенні суд зазначив, що згідно довідки від 14 грудня 2021 року №14122021/10 виданої керівником департаменту підтримки термінових грошових переказів та електронних послуг AT КБ «ПриватБанк», відповідачу були перераховані 14 990 грн на картковий рахунок позичальника кредитних коштів в AT «ПриватБанк», а додані позивачем до позовної заяви вказані документи не можуть слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки вони не є первинними документами, так як не відповідають вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 4.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України.

В такому випадку апелянт не погоджується з висновком суду про те, що позивачем надана довідка №14122021/10 від 14.12.2021 року, яка підтверджує лише факт перерахування 18.09.2021 року кредитних коштів двома платежами в розмірі 14 990 грн на картковий рахунок, відкритий у AT КБ «ПриватБанк» і належить відповідачу, а не заборгованість за договором.

Позивачем на підтвердження заборгованості відповідача за договором було надано розрахунок заборгованості, яким позивач обґрунтовував свої позовні вимоги до відповідача.

Судом також не було перевірено розрахунок заборгованості за договором, а лише необґрунтовано зроблено висновок про не підтвердження позивачем заборгованості за договором.

Посилання суду в рішенні на Положення про організацію операційної діяльності в банках України є помилковим, оскільки це Положення втратило чинність 07.07.2018 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення адміністративних бар`єрів для експорту послуг» було внесено зміни до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме виключено норму, що закріплювала визначення первинного документу, як документу що підтверджує здійснення господарської операції.

Згідно з чинною редакцією Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та використовується для податкового та бухгалтерського обліку. Судом також не зазначено, які саме надані документи не відповідають вимогам ст. 9 цього Закону і не надано оцінки документам бухгалтерського обліку.

Довідка AT КБ «ПриватБанк» від 14.12.2021 року є правомірним та достатнім доказом перерахування коштів відповідачу.

Апелянт вважає, що судом не перевірено правильність розрахунку заборгованості, безпідставно його відхилено, не надано оцінки документам бухгалтерського обліку позивача.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що при нарахуванні відсотків позивач посилався на «Правила надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту», нібито визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ц і правила розумів відповідач, підписуючи договір. Тому такі правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 18 вересня 2021 року.

Позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача.

Доданий позивачем розрахунок до договору не може бути підтвердженням існування боргу, оскільки не є первинним документом. Не надано підтверджуючих даних про те, на який строк надавався кредит, даних про зміну відсоткової ставки.

Крім того з наданої позивачем копії заявки позичальника вбачається ксерокопія в якій відсутні дані про особу яка її сформувала. Надані копії не містять підписів посадової особи, як їх повинна підписувати, в тому числі відсутній електронний цифровий підпис.

Позивачем на підтвердження своїх вимог, не надано належних та допустимих доказів, які б відповідали вимогам процесуального законодавства, перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем недоведені позовні вимоги, оскільки на підтвердження факту заборгованості за кредитним договором не надано доказів, що спростували пояснення представника відповідача проте, що відповідач не отримувала кредит, а додані позивачем до позовної заяви документи не можуть слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки вони не є первинними документами, так як не відповідають вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України».

Проте погодитись з такими висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи, зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Встановлено, що 18 вересня 2021 року на підставі заявки ОСОБА_1 між нею та ТОВ «Смартівей Юкрейн» був укладений договір № , за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу фінансовий кредит у сумі 10 000 грн строком на 75 днів, пільговий період - 15 днів, процентна ставка щоденна - 1, 69 %, у пільговому періоді - 0,39 %. Річна процентна ставка - 616,85%, у пільговому періоді - 142,35%. Реальна річна процентна ставка - 3 369,55 грн. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 20 725грн, у пільговому періоді 10 585 грн. Термін завершення пільгового періоду - 03 жовтня 2021 року. Термін платежу - 02 грудня 2021 року.

Згідно пунктів 2.1., 2.2. договору кредит надається позичальнику виключно за допомогою мобільного додатку кредитодавця, доступного в інтернет-магазинах мобільних додатків App Store та Google Play під оригінальною назвою Smartiway, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Договір є укладеним з моменту одержання кредитодавцем електронного повідомлення позичальника про прийняття пропозиції в електронній формі, підписаною з використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором в мобільному додатку кредитодавця.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. договору протягом строку кредиту, встановленого пунктом 1.2 договору, розмір процентів складає 1,69% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного договором строку, на який надається кредит. Річна процентна ставка складає 616,85% процентів, у пільговий період - 142,35%.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що невід`ємною частиною договору є Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Смартівей Юкрейн» . Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на веб-сайті кредитодавця: www.smartiway.com.ua.

Між ТОВ «Смартівей Юкрейн» та ОСОБА_1 18 березня 2021 року укладено додаткову угоду про зміну договору № від 18 вересня 2021 року, згідно якої було збільшено кредит на суму 4 990 грн (а.с. 21).

Згідно довідки від 14 грудня 2021 року №14122021/10 виданої керівником департаменту підтримки термінових грошових переказів та електронних послуг АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 на картковий рахунок були перераховані 14 990 грн кредитних коштів в АТ Приватбанк, ID платежу , (а.с. 22).

Відповідно до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно приписів статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до положень частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормою частини 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та стаття 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормою частини 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень частини 1 і 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначено Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до ч. 1 ст. 3 якого електронна комерція - це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.

Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

-надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

-заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

-вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законом передбачено три різні способи акцепту пропозиції на укладення електронного договору.

Частиною 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

-електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

-одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

ОСОБА_1 після проходження ідентифікації її особи, за допомогою BankiD Національного банку України - національної системи електронної ідентифікації, здійснила авторизацію у Мобільному додатку та заповнила заявку №, самостійно у межах встановленого Мобільним додатком ліміту обрала суму кредиту, строк дії пільгового періоду кредитування та банківську картку на яку бажає отримати кредитні кошти, тобто вчинила дії, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір.

Зі змісту кредитного договору від 18.09.2021 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, відповідальність за порушення зобов`язання.

Вищенаведене підтверджує те, що ОСОБА_1 погодилась з пропозицією на укладення електронного договору, погодилася на його істотні умови, виразила намір на його укладення.

Переказ коштів від товариства на банківський рахунок ОСОБА_1 був здійснений за допомогою платіжної системи LiqРay, на підтвердження чого позивачем надано довідку.

Як вбачається з копії договору від 05.06.2018 року № 060518, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Смартівей Юкрейн» про надання послуг в системі LiqРay, його предметом є надання банком дистанційного обслуговування, фінансових послуг з прийому платежів на користь клієнта за допомогою системи LiqРay, а також забезпечення технічного обслуговування з прийому платежів та/або перерахування грошових коштів (а.с. 115-118).

Пунктом 1.3 зазначеного договору визначено, що під системою LiqРay у цьому договорі сторони погодили вважати платіжний сервіс банку, призначений для спрощення проведення розрахунків між фізичними особами, юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями в мережі Інтернет за допомогою персональних комп`ютерів та/або інших мобільних пристроїв.

Фактом отримання кредитних коштів є довідка від 14 грудня 2021 року №14122021/10 виданої керівником департаменту підтримки термінових грошових переказів та електронних послуг АТ КБ «Приватбанк», з якої вбачається, що на виконання умов договору ОСОБА_1 безготівковим шляхом платіжною системою LiqРay були перераховані 14 990 грн на картковий рахунок позичальника в АТ Приватбанк , ID платежу , (а.с. 22).

З матеріалів справи убачається що умови договору № від 18.09.2021 року відповідачем не виконано, у визначений строк кредит та нараховані відсотки не було повернуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до умов договору № від 18.09.2021 ОСОБА_1 зобов`язалась повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки визначеними у ньому.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період користування кредитом з 18.09.2021 року по 02.12. 2021 року було нараховано відсотки на суму 15 691,38 грн, які були передбачені укладеним електронним кредитним договором (а.с. 23).

Відповідно до п. 3.1., 3.2. договору протягом строку кредиту, встановленого пунктом 1.2 договору, розмір процентів складає 1,69% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного договором строку, на який надається кредит. Річна процентна ставка складає 616,85% процентів, у пільговий період - 142,35%.

Такий розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах укладеного договору та не суперечить вимогам закону, вказаний розрахунок відповідачем не спростований, жодних доказів погашення заборгованості по кредиту відповідачем не надано, а тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія апеляційного суду вважає, що сукупність наданих позивачем доказів, які містяться у матеріалах справи, вказує на те, що сторонами було дотримано порядок укладення електронного договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № від 18.09.2021. Відповідачкою ОСОБА_1 не виконано зобов`язань, передбачених цим договором та умовами погашення кредиту, тому є підстави для задоволення позову та стягнення заборгованість за кредитним договором № від 18.09.2021 в сумі 30 681,38 грн, з яких: 14 990 грн - заборгованість за кредитом, 15691,38 грн - нараховані відсотки.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у повному обсязі не з`ясував обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга представника ТОВ «Смартівей Юкрейн» є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат,пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості,виходячи з конкретних обставин справи.

На підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. позивачем надано наступні копії документів: договору про правове забезпечення підприємницької діяльності 12/20 від 31.12.2020 року, акту приймання-передачі послуг за договором про правове забезпечення підприємницької діяльності 12/20 від 31.12.2020 року, копію платіжного доручення від 22.12.2021 року.

Зважаючи на викладене, обставини справи та її складність, наявність доказів фактичного понесення позивачем витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, суд надходить до висновку про те, що позивачем доведено понесення витрат за надання професійної правничої допомоги, у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 675 грн за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 червня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» (, місцезнаходження: м. Київ, пров.Охтирський, будинок 7) заборгованість за кредитним договором № від 18 вересня 2021 року у розмірі 30 681,38 (тридцять тисяч шістсот вісімдесят одна гривня 38 коп) грн, з якої: 14 990 грн - заборгованість за кредитом; 15 691,38 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» 5 675 грн витрат по оплаті судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій та 1 000 грн понесених судових витрат на правову допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин