ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5742/22 Справа № 202/707/22 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Барильської А.П.,

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк"

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2022 року, яке ухвалено суддею Бєсєдою Г.В. у місті Дніпро, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду в матеріалах справи відсутні, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що АТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 25.04.2008 уклали кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит у сумі 26 100 доларів США на термін до 25.04.2010 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2020 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором, станом на 24.04.2016 року, у розмірі 22997.02 доларів США, яке на час звернення до суду з даним позовом не виконано відповідачем та сума неповернутого кредитку складає 19369,51 доларів США.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача три відсотки річних, за період з 07.06.2016 року по 17.01.2022 року, у сумі 3 262, 73 доларів США.

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20.06.2022 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача у розмірі, вказаному у позові, що унеможливлює розрахунок 3 % річних, оскільки позивачем надано докази на підтвердження розміру неповернутого кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2008-080, за умовами якого останній надано кредит у сумі 26 100 доларів США з кінцевим строком повернення до 25 квітня 2010 року, зі сплатою процентів за його користування в розмірі 17 % річних. (а.с.14-17)

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року відмовлено в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо нарахування з 23 квітня 2009 року боржнику процентів, штрафних санкцій, неустойки, комісійної винагороди за кредитним договором №2008-080 від 25 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 ..

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2020 рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року скасовано. В частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2008-080 від 25 квітня 2008 року у розмірі 22 997, 02 доларів США, яка складається з: 19 369, 51 доларів США - заборгованість по кредиту; 2 792,12 доларів США - заборгованість по процентам; 451,64 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 383,75 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором закрито провадження. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Відмовлено в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 (а.с.31- зворотня сторона- 33)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не надав суду доказів, які підтверджують наявність заборгованості відповідача у розмірі, вказаному у позовній заяві, що унеможливлює розрахунок 3 % річних.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2008-080, за умовами якого останній надано кредит у сумі 26 100 доларів США з кінцевим строком повернення до 25 квітня 2010 року, зі сплатою процентів за його користування в розмірі 17 % річних. (а.с.14-17).

Звертаючись до суду з позовом, Банк посилався на те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2020 року на користь Банку з ОСОБА_1 стягнута заборгованість у розмірі22997,02 доларів США, нарахована станом на 24.04.2016 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зазначеного рішення суду заборгованість за кредитним договором становить 19369,51 доларів США.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в межах заявлених позовних вимог, не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2020 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2016 року скасовано.

В частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2008-080 від 25 квітня 2008 року у розмірі 22 997, 02 доларів США, яка складається з: 19 369, 51 доларів США - заборгованість по кредиту; 2 792,12 доларів США - заборгованість по процентам; 451,64 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 383,75 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором закрито провадження.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Відмовлено в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 (а.с.31- зворотня сторона- 33)

При цьому апеляційним судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2011 року, вже було вирішено спір між сторонами щодо стягнення заборгованості з відповідачів на користь банку за кредитним договором № 2008-080 від 25 квітня 2008 року.

Зазначеною постановою апеляційного суду також встановлено, що заставне майно - автомобіль Toyota Auris, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було продано 08 вересня 2015 року за 5 982, 91 доларів США.

Таким чином, виходячи з меж позовної заяви, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Банк не надав суду доказів, які підтверджують наявність заборгованості відповідача у розмірі, вказаному у позовній заяві, що унеможливлює розрахунок 3 % річних та посилання при цьому на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2020 року є безпідставним, оскільки зазначеною постановою не визначено розмір заборгованості станом на час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про не згоду з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача у розмірі, вказаному у позові, що унеможливлює розрахунок 3 % річних, оскільки позивачем надано докази на підтвердження розміру неповернутого кредиту, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження суми заборгованості, зважаючи на встановлені з цього приводу обставини Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2020 року в частині отриманих Банком грошових коштів від продажу предмета застави.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 375, 381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 21 вересня 2022 року.

Головуючий:суддя А.П. Барильська

Судді:

Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко