Постанова

Іменем України

20 вересня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/7704/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 14 лютого 2022 року

в складі судді Лужецької О.Р.

у цивільній справі №753/4968/21 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудницька Оксана Михайлівна,

про усунення від права на спадкування,

та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудницька Оксана Михайлівна,

про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_2 (далі - позивач), посилаючись на те, що ОСОБА_1 (далі - відповідач) ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3 , який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, звернулася до суду з позовом про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування.

В обґрунтування позову вказувала, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , відкрилася спадщина у вигляді 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , спадкоємцем майна померлого є вона та відповідач. На думку позивача, останній не має права на спадкування, оскільки за життя спадкодавця він ухилявся від надання допомоги останньому, який через похилий вік, тяжко хворів та був у безпорадному стані.

Так позивач зазначала, що померлий тяжко хворів через перенесені інсульти, і всі витрати на його догляд та лікування позивач несла особисто, в той час як син ОСОБА_1 в догляді за батьком участі не приймав, що на думку позивача є підставою для усунення відповідача від права на спадкування.

Відповідач позов не визнав та подав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Також зазначав, що допомагав батькові та жодним чином не ухилявся від надання йому допомоги, навпаки, позивачка створила такі умови, за яких фактично відповідач був позбавлений можливості відвідувати хворого батька та підтримувати з ним контакт.

За наведених обставин відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Крім того, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про усунення від права на спадкування ОСОБА_2 .

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 , знала, що на момент складення ОСОБА_3 заповіту на ім`я її сина ОСОБА_4 спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними за станом здоров`я, чим сприяла виникненню права на спадкування виключно у її сина.

Крім того зазначив, що звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про усунення ОСОБА_1 від спадкування майна померлого ОСОБА_5 є намаганням ОСОБА_2 самостійно успадкувати все майно.

Заперечуючи проти зустрічного позову, ОСОБА_2 подала відзив, в якому посилаючись на безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , просила відмовити у задоволенні зустрічного позову.

В обґрунтування відзиву вказувала, що протягом всього часу з дня прийняття рішення про призначення піклувальником ОСОБА_1 (як і до того часу) відповідач не допомагав ані в придбанні ліків для свого старого батька, ані продуктами харчування, або в будь-який інший спосіб. Крім того, ОСОБА_1 як піклувальник жодного разу не подбав про створення належних умов проживання свого хворого батька, шляхом вирішення придбання для нього окремого житла.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зазначив лише два абзаци стосовно позовних вимого ОСОБА_1 .

Крім того зазначив, що судом детально не обґрунтовано підстави відмови у задоволенні його позовних вимог. Вважав, що суд формально та поверхнево підійшов до вивчення обґрунтування зустрічного позову та не оцінив надані письмові докази.

Зазначив, що суд не звернув увагу на доводи зустрічної позовної заяви про те, що ОСОБА_2 , під час розгляду справи про визнання ОСОБА_3 обмежено дієздатним, будучи обізнаною з медичними висновками про психічний стан ОСОБА_3 , свідомо створила документ, який давав їй можливість успадкувати майно ОСОБА_3 на користь свого сина - ОСОБА_4 та позбавлення ОСОБА_1 можливості успадкування майна батька.

Відтак вважав, що з огляду на положення ч. 2 ст. 1224 ЦК України ОСОБА_2 не має права на спадкування, оскільки вчиняла дії для перешкоджання ОСОБА_1 успадкувати частку майна батька, та сприяла збільшенню своєї частки у спадщині, шляхом фальсифікації заповіту від ОСОБА_3 на ім`я її сина ОСОБА_4 .

За наведених обставин просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.02.2022 в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_2 , також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог, подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на долучені нею до позовної заяви та відзиву на зустрічну позовну заяву докази, які на її думку підтверджують факт ухиляння ОСОБА_1 від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_3 , який через похилий вік та тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Вказала, що дії ОСОБА_1 , в тому числі подання численних позовів, заважало їй вчасно стати опікуном хворого чоловіка. Вказала, що після смерті ОСОБА_3 його похованням займався саме її син - ОСОБА_6 , який отримував відповідні документи та здійснив оплату послуг з поховання.

Вважала, що ОСОБА_1 отримав статус піклувальника лише формально, а насправді не мав жодного бажання опікувати батьком та дбати про нього, що на її думку є підставою для усунення його від спадкування.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.02.2022 в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в ній. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду в частині зустрічних позовних вимог залишити без змін.

Позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримали та просили задовольнити. В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 просили відмовити, а рішення суду в частині вирішення первісного позову просили залишити без змін.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рудницька О.М., належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.01.2021 року визнано недійсним заповіт, складений 13.04.2011 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. та зареєстрований у спадковому реєстрі № 912.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, батьки.

Спадкоємці за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є: його дружина ОСОБА_2 , тобто позивач за первісним позовом, та син ОСОБА_1 , відповідач по справі за первісним позовом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 2002 року та проживали разом за адресою АДРЕСА_2 . У той же час, ОСОБА_1 проживав окремо від спадкодавця разом із своєю сім`єю.

Також встановлено, що 26.04.2002 року у ОСОБА_3 стався інсульт, 25.10.2002 року стався повторний інсульт, внаслідок якого ОСОБА_3 втратив можливість пересуватися, рухатися та самостійно себе обслуговувати.

Судом встановлено, що у результаті хвороби ОСОБА_3 перебував в безпорадному стані, який проявлявся в тому, що він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан спадкодавця підтверджуватися наявними у справі медичними документами та не оспорюється сторонами у справі.

Таким чином, судом встановлено факт перебування спадкодавця ОСОБА_3 в безпорадному стані через тяжку хворобу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів з посилання на недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 враховуючи наступне.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила усунути від спадкування ОСОБА_1 , оскільки вважала що останній ухилявся від надання допомоги спадкодавцю - ОСОБА_3 , який через похилий вік та тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , який просив усунути ОСОБА_9 від спадкування, мотивовані тим, що остання вчиняла дії для перешкоджання ОСОБА_1 успадкувати частку майна батька, та сприяла збільшенню своєї частки у спадщині, шляхом фальсифікації заповіту від ОСОБА_3 на ім`я її сина ОСОБА_4 .

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом, посилалася на те, що ОСОБА_1 ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, то саме на позивача покладено обов`язок надати докази на підтвердження таких обставин.

Відповідач, звертаючись до суду із зустрічним позовом, посилався на те, що ОСОБА_2 вчиняла дії для перешкоджання йому успадкувати частку майна батька, та сприяла збільшенню своєї частки у спадщині, відтак саме на нього, як на позивача за зустрічним позовом покладено обов`язок надати докази на підтвердження таких обставин.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, як встановлено судом, позивачкою за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин на які вони посилалися.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено , що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз`яснено в ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи з тлумачення вказаної вище норм закону, суд вважає, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

А відтак, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 233/6868/15-ц (провадження № 61-5921св18), від 30 травня 2018 року у справі № 753/21722/13-ц (провадження № 61-21194св18), від 18 липня 2018 року у справі № 390/1635/15-ц (провадження № 61-7243св18).

Суд першої інстанції, проаналізувавши норми законодавства, дійшов вірного висновку про те, що для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 ухилявся від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_3 . При цьому, суд вірно зазначив, що позивачем не доведено, якої конкретної допомоги потребував спадкодавець, від надання якої відповідач самоусунувся. Матеріалами справи не містять доказів, що відповідач свідомо ухилявся від надання матеріальної допомоги спадкодавцю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що похованням спадкодавця ОСОБА_3 займався лише її син ОСОБА_4 , як і докази надані на підтвердження вказаних обставин не свідчать про те, що спадкодавець потребував допомоги саме ОСОБА_1 , який мав можливість надавати допомогу, однак умисно ухилявся від її надання.

Докази на які посилалася ОСОБА_2 , а саме Договір замовлення № 3.36259.3 від 07.05.2013 та додатком №1 до договору № 3.36259.3 від 07.05.2013 свідчать лише про те, що після смерті ОСОБА_1 ОСОБА_4 уклав договір замовлення щодо організації та проведення поховання померлого ОСОБА_1 та надання ритуальних послуг згідно з додатком №1. А фіскальний чек №0366 від 07.05.2013 підтверджує оплату за Договором замовлення № 3.36259.3 у розмірі 734,79 грн.

Однак вищевказані докази не підтверджують факт умисного ухилення ОСОБА_1 від надання допомоги спадкодавцю за його життя, оскільки дані докази з`явилися вже після смерті спадкодавця. Таким чином вказані докази не містять інформації щодо предмета доказування, а відтак правомірно не взяті до уваги судом першої інстанції.

Доводи скаржника ОСОБА_2 про подання численних позовів ОСОБА_1 , як і долучені ОСОБА_2 на підтвердження таких обставин судові рішення, не свідчать про умисне ухилення ОСОБА_1 від надання допомоги спадкодавцю - ОСОБА_3 , оскільки подання позову є правом особи, і такі докази лише підтверджують те, що ОСОБА_1 скористався таким правом. З цих же підстав, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи про те, що чисельні позови ОСОБА_1 завадили їй вчасно стати опікуном. Крім того, ОСОБА_2 не обґрунтовувала, яким саме чином позови ОСОБА_1 , завадили її у реалізації права на звернення до суду із відповідною заявою. Сама по собі наявність декількох позовів у триваючому проміжку часу не може свідчити про порушене право ОСОБА_2 на вчасне подання заяви до суду про призначення її опікуном.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 отримав статус піклувальника лише формальною, а насправді не мав бажання опікуватися батьком є припущеннями та не ґрунтуються на належних доказах. З наявної в матеріалах справи копії рішення Дарницького районного суду від 14.04.2011 вбачається що ОСОБА_3 визнано недієздатним та призначено піклувальником ОСОБА_1 .

За таких обставин суд першої інстанції, з посиланням на відсутність в матеріалах справи належних доказів, дійшов вірного висновку щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_2 .

При цьому, судом вірно зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 також не підлягають задоволенню з огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження його позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що в мотивувальній частині рішення су першої інстанції зазначив лише два абзаци стосовно позовних вимог ОСОБА_1 . Разом з тим, вказана обставина не спростовує правильність висновку суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 з посиланням на відсутність в матеріалах справи доказів, на підтвердження таких вимог.

Саме по собі посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 вчиняла дії для перешкоджання ОСОБА_1 успадкувати частку майна батька та сприяла збільшенню своєї частки у спадщині, шляхом фальсифікації заповіту від ОСОБА_3 на ім`я її сина ОСОБА_4 без підтверджуючих належних доказів, таких як вирок суду, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи скаржника ОСОБА_1 , про те, що суд першої інстанції детально не обґрунтував та поверхнево дослідив зустрічний позов, не спростовують висновку суду про його недоведеність через відсутність належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, викладені у апеляційній скарзі доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанції не підтвердилися під час перегляду справи апеляційним судом.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд не взяв до уваги всі доводи, наведені позивачем, та однобічно розглянув справу, оскільки як зазначає Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів є законним та обґрунтованим, ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та з додержанням норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2022 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець