справа № 208/5899/21
№ провадження 2/208/1095/22
29 серпня 2022 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Товарна біржа «Дніпродзержинська», Кам`янська міська рада та Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Товарна біржа «Дніпродзержинська», Кам`янська міська рада та Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.
У своєму позові позивач просить суд визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна магазину № НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,4 кв.м., укладений між нею та Колективним підприємством торгово-виробничого центру «Укрмаркет-А», яке діє в особі директора Антоновського І.А., 02 вересня 1998 року, зареєстрований на Товарній біржі «Дніпродзержинська», за реєстраційним номером: 004/273-Н дійсним. Визнати за позивачем право власності на нерухоме майно - магазин № НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,4 кв.м..
В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що нерухоме майно магазин № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,4 кв.м., належить ій на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 02 вересня 1998 року між Колективним підприємством торгово-виробничий центр «Укрмаркет-А», яке діє в особі директора Антоновського Ігоря Аркадійовича, як продавця, з однієї сторони, від імені якого діяла за дорученням ОСОБА_3 , та позивачем, ОСОБА_1 , як покупцем, з другої сторони. Зареєстровано договір на Товарній біржі «Дніпродзержинська» за реєстраційним номером: 004/273-Н.
Право власності на нежитлове приміщення на ім`я ОСОБА_1 було зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 21 червня 1999 року в реєстровій книзі №2 за реєстровим №150, та видано реєстраційне посвідчення.
Позивач протягом багатьох років користувалась належним їй майном за цільовим призначенням, сплачувала всі необхідні комунальні платежі та податки.
Позивач зазначає, що діюче на час укладання договору законодавство не передбачало обов`язкового нотаріального посвідчення договорів по відчуженню нерухомого майна, тому договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки до суду не повідомив.
В судове засідання представник Товарної біржи «Дніпродзержинська» не з`явився, причини неявки до суду не повідомив.
В судове засідання представник Кам`янської міської ради не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
В судове засідання представник Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року відкрито провадження по справі.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що 02 вересня 1998 року між ОСОБА_1 та Колективним підприємством торгово-виробничого центру «Укрмаркет-А», в особі директора Антоновського І.А., від імені якого діяла за дорученням №92 від 01.09.1998р. ОСОБА_3 , був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,4 кв.м., зареєстрований на Товарній біржі «Дніпродзержинська» 02.09.1998р., за № 273-Н.
Вказаний договір нотаріально не посвідчено, укладено відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу» та зареєстрований на Товарній біржі «Дніпродзержинська».
Згідно реєстраційного посвідчення, Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що магазин № НОМЕР_1 , розташований в АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_1 , на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Дніпродзержинська» 02.09.98р. №273-Н та записано в реєстраційну книгу №2 за реєстровим номером №150.
В матеріалах справи міститься технічний паспорт на громадський будинок магазин АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_1 ..
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Договір було укладено в 1998 році на Товарній біржі «Дніпродзержинська» між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ,що діяла за дорученням №92 від 01.09.1998р. від імені Колективного підприємства торгово-виробничого центру «Укрмаркет-А», в особі директора Антоновського І.А., в період дії ЦК Української РСР.
За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу жилого будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання зазначеної вимоги тягне недійсність договору.
Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК Української РСР), а відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
Отже, положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу жилого будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна жилого призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.
Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на магазин на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на вересень 1998 року не суперечила чинному законодавству.
Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджену наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року № 121, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року № 399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржою.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Так, враховуючи те, що покупець ОСОБА_1 повністю виконала умови договору купівлі-продажу магазину №46, сплатила за придбане майно грошові кошти, договір зареєстрований у БТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, позивач на підставі статей 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) і статті 49 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) набула право власності на магазин і правомірно володіє нею, тому підстав для визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно немає.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведений факт того, що відповідачем порушені, невизнані або оспорювані її права, а також те, що позивач на підставі статей 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) і статті 49 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) набула право власності на магазин і правомірно володіє ним, тому підстав для визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно немає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 128, 153, 224, 227 ЦК Української РСР, ст. ст. 2, 5, 13, 81, 268, 272, 273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Товарна біржа «Дніпродзержинська», Кам`янська міська рада та Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.