ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/5508/21

провадження № 22-ц/4809/829/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Прохор Любов Євгеніївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2022 року у складі судді Драного В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

В обґрунтування позову зазначав, що з 2013 по 2019 роки включно, він проживав разом із своїм товаришем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . У 2013 році для них обох настали скрутні часи, оскільки позивач лишився змоги їздити на заробітки та фактично залишився без роботи та доходів, а ОСОБА_2 був особою з інвалідністю І групи, переніс інсульт та був прикутий до ліжка. Його доходу, у розмірі 1600 грн. пенсії не вистачало навіть на ліки.

Також, до 2017 року, разом з ними проживала мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка також була довгий період прикута до ліжка і потребувала лікування, однак померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначав, що такі життєві обставини змусили їх згуртуватися та допомагати один одному фінансово та морально. У зв`язку з цим, враховуючи брак коштів та необхідність купувати дорогі ліки вони вирішили проживати разом, а його (позивача) квартиру здавати в оренду, та на ці кошти жити, оплачувати комунальні послуги, купувати ліки та інші необхідні речі.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, і він організував та оплатив його похорони. Відразу після смерті ОСОБА_2 з`явилася невідома жінка, яка забрала в позивача документи та стала проживати в квартирі ОСОБА_2 , однак через півроку вона померла.

Зазначив, що в подальшому зв`язався з племінницею померлого ОСОБА_2 , яка проживає в РФ. 15 квітня 2021 року вона написала заяву, в якій підтвердила той факт, що в період з 2013 по 2019 року він проживав з її дядьком та зазначила, що не заперечує проти того щоб він успадкував майно, яке залишилось після її дядька.

Враховуючи зазначені обставини, 19.03.2021 позивач звернувся до нотаріуса щодо оформлення спадщини, на що отримав роз`яснення про необхідність встановлення в судовому порядку факту його проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини.

На сьогоднішній день в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровоград, перебуває справа № 405/328/21 за заявою Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького про визнання спадщини відумерлою.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 14.04.2013 по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2022 року позов задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в період з 14.04.2013 року по день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення є протиправним і незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що спір щодо права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , розглядався Ленінським районним судом міста Кіровограда у 6 (шести цивільних справах), у яких фігурували ті самі особи: ОСОБА_1 , Приватний нотаріус Прохор Любов Євгеніївна та Управління комунальної власності, що в розумінні ст. 44 ЦПК України є зловживанням процесуальними правами як ОСОБА_1 так і його адвоката.

Представник відповідача зазначав, що з моменту смерті останнього власника квартири ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_3 до 25.01.2021 (до моменту відкриття судом провадження у цивільній справі № 405/328/21), пройшло більше ніж 2 роки. При цьому, за увесь цей час ОСОБА_1 не заявляв будь-яких претензій на спадкування ні до органів нотаріату, ні до органів поліції, ні до органів місцевого самоврядування.

Звертав увагу, що будь-які докази щодо родинних відносин ОСОБА_2 та його племінниці ОСОБА_6 до суду не надавались.

Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги нотаріально посвідчені нотаріусом Прохор Л.Є. пояснення двох свідків, оскільки у їх свідченнях взагалі відсутні будь-які відомості про жінку, яка проживала у квартирі ОСОБА_2 з моменту його смерті, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 по ІНФОРМАЦІЯ_6 , та яка померла безпосередньо у квартирі АДРЕСА_2 .

Зауважив, що ОСОБА_1 до суду не надавались будь-які належні та допустимі докази про те, що договір оренди житлового приміщення був посвідчений будь-якою компетентною державною установою, та що ним сплачувались будь-які податки в результаті отримання коштів від оренди житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказує, що ОСОБА_1 також не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив, що саме він здійснив поховання ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , а тому просив долучити до матеріалів справи копії «Договору-замовлення про надання ритуальних послуг, передбачених Мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, необхідних для організації поховання» від 14.04.2017 № 023060, згідно з яким замовником похованням ОСОБА_7 був ОСОБА_9 , яким було сплачено 578,10 грн за надані послуги з поховання та копію «Договору-замовлення про надання ритуальних послуг, передбачених Мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, необхідних для організації поховання» від 23.12.2019 № 031856, згідно з яким замовником похованням ОСОБА_2 була соціальний працівник ОСОБА_10 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , а також копію доручення № 256, про те, що поховання ОСОБА_2 відбулось 24.12.2019 о 1300.

Зазначав, що судом досліджено, але проігноровано ті факти, що згідно з листом Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Подільського району міста Кропивницького від 07.07.2014 року № 330, ОСОБА_2 перебував на обслуговуванні у територіальному центрі з січня 2017 року до грудня 2019 року та отримував соціальну послугу догляд вдома.

Між ОСОБА_2 та Територіальним центром соціального обслуговування було укладено договори про надання соціальних послуг від 20.01.2017 та від 16.01.2018, з терміном дії один рік.

Довідками ЖЕО № 2 від 30.01.2018 року № 561, та від 09.01.2019 року № 150 в графі: склад сім`ї ОСОБА_2 зазначено - один.

Згідно з карткою оцінування індивідуальних потреб громадянина від 20.01.2017 року складеною Територіальним центром соціального обслуговування зокрема зазначено, що працездатних рідних, які повинні забезпечити догляд і допомогу немає. Відповідно до індивідуального плану надання соціальної послуги догляду вдома, надавачем соціальних послуг було призначено ОСОБА_10 .

Вважає, що міркування позивача, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (чоловік з чоловіком, жінка з жінкою) є неприпустимим, як і є неприпустимим наполягання позивача визнати його членом сім`ї в судовому порядку.

Зауважує, що спільне проживання одностатевих пар чинним законодавством не передбачено, а таке спільне проживання держава не вважає ні шлюбними, ні сімейними правовідносинами. Відповідно такі випадки не несуть будь-яких правових наслідків у розумінні спадкового законодавства.

Посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_12 зазначив, що доводи представника відповідача в апеляційній скарзі носять суб`єктивний характер, направлені на створення хибного уявлення про правовідносини сторін що мали місце, не ґрунтуються на законі та судовій практиці, обставини перекручені, не підтверджені документально, апелянт нехтує нормами ЦПК, робить голослівні висновки.

Вважає, що позивач, на підтвердження своїх доводів про встановлення факту, що має юридичне значення надав докази, документи та свідчення, які були прийняті судом, що в сукупності із аналізом фактичних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дали змогу суду дійти висновку, що позивач довів факт спільного проживання з померлим однією сім`єю на підставі наданих суду матеріалів та доказів сторонами спору.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Як вбачається з договору оренди житлового приміщення від 14.04.2013 ОСОБА_1 (Орендодавець) передав ОСОБА_13 (Орендар) у строкове платне користування квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 74-75).

Згідно п. 9.1 цього договору він діє до 14.04.2014 року. При цьому, п. 9.4 встановлював, що даний договір вважається автоматично продовженим, якщо орендар звернеться до орендодавця за місяць до закінчення строку його дії з пропозицією продовжити дію договору.

Як вбачається з акту прийому-передачі житлового приміщення, даний договір щороку продовжувався, а саме до 14.04.2019 року (а.с. 76).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.08.2022 року № 220035337 за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 60-61).

У січні 2017 році ОСОБА_3 звернулася до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ленінського району м. Кіровограда із заявою про укладання договору про соціальне обслуговування. У цій заяві вона вказала, що вона одинока, самотньо проживаюча, працездатних рідних осіб не має, інших рідним немає (а.с. 49). На підставі цієї заяви було укладено відповідний договір про соціальне обслуговування ОСОБА_3 , яке здійснювалося безкоштовно (а.с. 46-47).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 померла, у зв`язку чим наказом Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ленінського району м. Кіровограда від 18.04.2017 року № 10-ОД вона була знята з обслуговування (а.с. 48).

У січні 2017 року та у січні 2018 року ОСОБА_2 укладав з Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) договори про соціальне обслуговування (надання безоплатних соціальних послуг) одинокого (самотньо проживаючого) громадянина (а.с. 50-51, 57-58). Дані договори передбачали надання (за потреби) Територіальним центром таких соціальних послуг як закупівля та доставка продуктів харчування, приготування їжі (прості страви), готування, прибирання, дрібний ремонт одягу, послуги юрисконсульта, допомога у самообслуговуванні, допомога при пересуванні квартирою, прання, виклик лікаря, внесення платежів, допомога в оформленні документів

Згідно акту матеріально-побутових умов проживання громадянина, який потребує соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 17.01.2017 року ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , сімейний стан - неодружений, дітей, родичів, осіб, зобов`язаних за законом утримувати його, утриманців, не має (а.с. 55).

Як вбачається з карти визначення (оцінювання) індивідуальних потреб громадянина у соціальному обслуговуванні (наданні соціальних послуг) від 20.01.2018 року ОСОБА_2 являється особою з інвалідністю І групи, неодружений, працездатних рідних не має. При цьому, у карті вказано, що ОСОБА_2 має можливість користуватися допомогою рідних у веденні домашнього господарства (а.с. 52-54).

Як вбачається з акту надання послуг від 02.10.2018 року, ОСОБА_1 замовив у ФОП ОСОБА_14 металопластикове вікно та оплатив його встановлення у належній ОСОБА_2 квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 72, 73).

Відповідно до довідок КП «ЖЕО № 2 КМР» від 30.01.2018 року та від 09.01.2019 року ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , один (а.с. 56).

Згідно листа Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Подільського району м. Кропивницький від 17.07.2021 року ОСОБА_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , перебував на обслуговуванні в територіальному центрі із січня 2017 року до грудня 2019 року та отримував соціальну послугу догляд вдома (а.с. 63).

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 23.12.2019 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у Кіровоградській області (а.с. 5).

Згідно книги реєстрації поховань замовником організації та проведення поховань ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 являлася ОСОБА_10 (а.с. 62)

19.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Прохор Л.Є. щодо оформлення спадщини після померлого ОСОБА_2 , на що йому надано лист-роз`яснення від 19.03.2021 року № 17/01-16 про необхідність встановлення в судовому порядку факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини. При цьому, спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 не заводилася (а.с. 6).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Представник позивача ОСОБА_12 просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог. Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Частина третя статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства засадами судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, у даній справі підлягають встановленню, як факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

За змістом ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 23.12.2019 Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у Кіровоградській області (а.с. 5).

Після його смерті залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна - квартири АДРЕСА_5 (а.с. 60-61).

19.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Прохор Л.Є. на підставі ст. 1264 ЦК України, щодо оформлення спадщини після померлого ОСОБА_2 , на що йому надано лист-роз`яснення від 19.03.2021 № 17/01-16 про необхідність встановлення в судовому порядку факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини. При цьому, спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 не заводилася (а.с. 6).

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтував своє рішення фактично лише на письмових поясненнях ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , в яких зазначено про спільне проживання позивача та ОСОБА_2 , а також письмової заяви від 15.04.2021 ОСОБА_6 , в якій вона вказує, що є племінницею померлого ОСОБА_2 , та що їй відомо про тривале спільне проживання дядька з позивачем і вона не заперечує проти прийняття ним спадщини

При цьому, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження родинних відносин ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Аналізуючи згадані письмові документи, колегія суддів вважає, що вони не доводять того факту, що позивач з ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.

Суд першої інстанції, в обґрунтування рішення, також, взяв до уваги факт оплати ОСОБА_1 заміни вікон у квартирі ОСОБА_2 , згідно квитанції та акту надання послуг № 27565 від 02.10.2018, проте він не є доведеним, оскільки в наданих письмових документах не вказано адреси вчинення такої послуги.

Як на підтвердження доказу про фактичне проживання ОСОБА_1 в квартирі ОСОБА_2 , позивач посилається на акт про спільне проживання та ведення господарства складений сусідами ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , підписи яких засвідчені начальником КП «ЖЕО № 2 КМР» та вважає його підтвердженням факту проживання більше п`яти років. Даний акт був також покладений в основу судового рішення.

Проте, даний акт було складено вже після смерті ОСОБА_2 , що вбачається з дати його складення, яка не містить числа і місяця, а лише 2021 рік. Зі змісту даного акту вбачається, що інформація в ньому відображається зі слів мешканців будинку (сусідів), проте, в акті не зазначено, чому саме вищезазначені мешканці будинку (сусіди) зробили такий висновок, з чого при цьому вони виходили. Отже, зміст цього акту ґрунтується на припущеннях, а відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Натомість, згідно акту матеріально-побутових умов проживання громадянина, який потребує соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 17.01.2017 ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , сімейний стан - неодружений, дітей, родичів, осіб, зобов`язаних за законом утримувати його, утриманців, не має (а.с. 55).

Як вбачається з карти визначення (оцінювання) індивідуальних потреб громадянина у соціальному обслуговуванні (наданні соціальних послуг) від 20.01.2018 ОСОБА_2 являється особою з інвалідністю І групи, неодружений, працездатних рідних не має. При цьому, у карті вказано, що ОСОБА_2 має можливість користуватися допомогою рідних у веденні домашнього господарства (а.с. 52-54).

Відповідно до довідок КП «ЖЕО № 2 КМР» від 30.01.2018 та від 09.01.2019 ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , один (а.с. 56).

Також, згідно листа Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Подільського району м. Кропивницький від 17.07.2021 ОСОБА_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , перебував на обслуговуванні в територіальному центрі із січня 2017 року до грудня 2019 року та отримував соціальну послугу догляд вдома (а.с. 63).

Відповідно до листа КП «Ритуальна служба-Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» від 18.12.2020 згідно книги реєстрації поховань замовником організації та проведення поховань ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 являлася ОСОБА_10 (а.с. 62).

Проте, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України не надав належної оцінки цим обставинам.

Крім пояснень свідків, на обґрунтування позову позивач не надав ніяких офіційних документів відповідних реєстраційних чи житлових органів, які б свідчили про те, що він за період з 2013 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав за місцем реєстрації останнього.

Матеріали справи не містять ніяких письмових доказів про сплату платежів, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо протягом зазначеного періоду.

Договір оренди житлового приміщення від 14.04.2013, згідно якого ОСОБА_1 (Орендодавець) передав ОСОБА_13 (Орендар) у строкове платне користування квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , також не є належним та беззаперечним доказом спільного проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2 однією сім`єю.

Таким чином, позивачем не надано належних, обґрунтованих та достатніх доказів на підтвердження того, що вони з померлим ОСОБА_2 , за його життя, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджують сукупність фактів, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Щодо апеляційних доводів Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького про постановлення окремої ухвали судом в порядку ст.262 ЦПК України по справі, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушення.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є: виявлення під час розгляду справи порушень матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

За правилами ст.385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку встановлених ст.262 цього кодексу, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Так, ст.374 ЦПК України, чітко визначено повноваження апеляційного суду. Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.

Доводи представника відповідача щодо винесення окремої ухвали в порядку ст.262 ЦПК України, на переконання суду, є необґрунтовані та не підтвердженні належними доказами.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлення під час розгляду справи порушень норм матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі №800/500/16 (провадження №11-1156заі18) зазначено, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для постановлення окремої ухвали в даній справі.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, суд першої інстанції не врахував фактичних обставин справи, вимог закону, не надав оцінку всім доказам у справі і прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Про судові витрати

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене та беручи до уваги положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за результатами розгляду апеляційної скарги в розмірі 681,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 квітня 2022 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без задоволення.

Клопотання представника Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького про постановлення окремої ухвали залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького 681,00 (шістсот вісімдесят одну) грн. в рахунок компенсації витрат понесених за сплату судового збору при поданні апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2022 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.М. Єгорова

О.Л. Карпенко