Постанова

Іменем України

13 вересня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/8200/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 18 квітня 2022 року

в складі судді Грегуль О.В.

у цивільній справі №754/14111/21 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2021 року позивач - Приватне акціонерне товариство "Київводоканал" (далі - ПрАТ "АК "Київводоканал", Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , своєчасно отримує послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, однак не сплачує за такі послуги, просив стягнути з останнього заборгованість за спожиті у період з 01.07.2014 по 31.07.2021 послуги з водопостачання, водовідведення, обслуговування вузлів комерційного обліку та плати за абонентське обслуговування, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, у розмірі 28 959,24 грн.

Відповідач позов визнав частково та діючи через свого представника ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву.

В обґрунтування заперечень проти позовних вимог зазначив, що між ним та ПрАТ «АК «Київводоканал» не укладалися договір на надання послуг з постачання холодної води з водовідведенням за адресою: АДРЕСА_1 , договір на обслуговування вузлів комерційного обліку та договір за абонентське обслуговування за цією ж адресою, а лічильник на холодну воду в квартирі відсутній.

Вказував, що надана позивачем довідка про розмір заборгованості складена без урахування квитанцій по оплаті за воду, розрахунок завищено в півтора-два рази та взагалі, на думку відповідача, такий розрахунок не відповідає дійсності.

Вважав, що суму заборгованості, внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності, на підставі ч. 1 ст. 257 ЦК України необхідно зменшити на 13 636,50 грн, з яких сума боргу за період з липня 2014 року по липень 2017 року в сумі 7 708,80 грн, інфляційні втрати в сумі 4 730,79 грн та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 196,91 грн. У зв`язку з цим розмір боргу становитиме 15 322,74 грн (28 959,24-13636,50).

Також посилався на незаконне нарахування інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг під час дії карантину на території України, запровадженого внаслідок коронавірусної хвороби (COVID-19).

Поряд з цим, зауважив, що згідно наданих квитанцій на оплату холодної води, ним зроблений повний розрахунок заборгованості з серпня 2017 року по липень 2021 року, який становить 10 517,65 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що обов`язок з оплати послуг з водопостачання та водовідведення має нести не лише споживач, а й інші особи, зареєстровані у квартирі до якої надаються послуги.

Суд не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню у даних правовідносинах, а саме положення ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 543, 544 ЦК України, внаслідок чого залишив поза увагою, що ПрАТ «АК «Київводоканал» має право вимагати виконання обов`язку з оплати отриманих послуг водопостачання та водовідведення окремо від будь-кого із споживачів, які такі послуги отримують.

Зазначив, що відповідач є споживачем, зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_2 , до якої позивачем надаються послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведеня холодної і гарячої води на підставі договору приєдання. Відповідна інформація про надання послуг та безпосередньо договір про надання таких послуг опубліковано в газеті «Хрещатик» №110 (4510) від 05.08.2014. Дані обставии свідчать про наявність між сторонами договірних відносин з надання та отриманн послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведеня холодної і гарячої води.

Суд першої інстанції не взяв до уваги наявні у справі докази, які підтверджують факт надання відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення, а також наявність в останнього боргу з оплати цих послуг.

Судом також не враховано, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву частково визнано борг.

За наведених обставин просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2022 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Позивач, належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 179-180).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач, діючи через свого представника ОСОБА_2 , подав відзив.

В обґрунтування відзиву зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки між ПрАТ «АК «Київводоканал» та мешканцями квартири АДРЕСА_2 і до цього часу не укладено прямих договорів на отримання послуг з постачання холодної води, плати за абонентське обслуговуваня та плати за вузли комерційного обліку. Зауважив, що якби були укладені договори, то ПрАТ «АК «Київводоканал» мав би інформацію, що окрім відповідача в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована й ОСОБА_2 .

Також, в обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги, відповідач у відзиві навів свій розрахунок заборгованості. На думку відповідача розмір заборгованості складає суму 9 086,17 грн, з яких: 8 281,62 грн - основна сума боргу, 414,29 грн - інфляційні втрати, 172,77 грн - 3% річних, 23,45 грн - абонентське обслуговування, 194,04 грн - внесок на обслуговування вузла обліку.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг повинен нести не лише відповідач, а й інші особи, які зареєстровані у квартирі, до якої надаються такі послуги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).

Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України.

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи.

З матеріалів справи вбачається, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Також, у даній квартирі з 21.04.2015 зареєстрована ОСОБА_2 , яка виступає представником відповідача.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 на праві власності не зареєстрована.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем правомірно пред'явлено позов до ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи відповідача, викладені як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що позивачу було відомо про всіх зареєстрованих осіб у квартирі, не позбавляють права позивача на пред'явлення позову лише до ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд першої істанції неповно з'ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, а саме не застосував норми матеріального права, які підлягають застосуваню у даних правовідносинах, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з підстав не пред`явлення позивачем вимог до іншого споживача послуг.

Оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, то в силу ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 06.01.1994 зареєстрований та проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , до якої ПрАТ "АК "Київводоканал" надає послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішьобудинкових систем).

05 серпня 2014 року в газеті "Хрещатик" було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту), за умовами якого ПАТ "АК "Київводоканал", яке було перейменовано в ПрАТ "АК "Київводоканал", зобов`язується за плату надати замовнику послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж (далі - Договір).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору.

Також, у повідомленні зазначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг централізованого водопостачання та водовідведення холодної і гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ "АК "Київводоканал" для оформлення припинення надання цих послуг.

Матеріали справи не містять доказів, що від ОСОБА_1 , як від споживача, після розміщення повідомлення та договору в газеті "Хрещатик" до ПрАТ "АК "Київводовканал" надходило повідомлення про відмову від надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Таким чином, оскільки після розміщення повідомлення у вищевказаній газеті на адресу ПрАТ "АК "Київводоканал" жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг від ОСОБА_1 не надходило, це свідчить про те, що останній у період з липня 2014 року по липень 2021 року отримував від ПрАТ "АК "Київводоканал" послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.1. Договору, ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодої та гарячої води (з використанням вутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу, що у період з липня 2014 року і до цього часу року між ним та позивачем не було укладено договору про надання послуг, оскільки згідно усталеної практики Верховного Суду, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплатити за надання такої послуги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16.

Отже, у період з липня 2014 року по липень 2021 року, за який позивач просить стягнути заборгованість, ОСОБА_1 був споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 31.05.2021 на офіційному веб-сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) Підприємства про укладення публічного індивідуального договору приєднаня про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - Договір 2).

Пунктом 1 Договору 2 визначено, що виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач зобов'язується оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, що передбачені договором.

Плата за абонентське обслуговування по договору/особовому рахунку на місяць (для будинків, у яких встановлений вузол комерційного обліку) становить 23,45 грн.

В свою чергу, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обілку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговуваня та заміну вузла комерційного обліку.

Розмір внесків за обслуговуваня вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу.

Розмір внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку був встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2019 №1716 для будинку АДРЕСА_3 в сумі 27,72 грн щоквартально.

В статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» законодавець визначив, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Виходячи з положень п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", послуги з централізованого постачання холодної води, централізованого постачання гарячої води та водовідведення за своїм функціональним призначенням належать до житлово-комунальних послуг.

Згідно пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Вищенаведене також кореспондується із вимогами Правил надання послуг з централізованого водопостачання та цетралізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690.

Отже, особа, яка є споживачем послуг з централізованого водопостачання та цетралізованого водовідведення, зобов`язана сплачувати надані їй такі послуги вчасно.

В матеріалах справи відсутні докази, що ПрАТ "АК "Київводоканал" в спірний період неналежним чином виконував свої обов`язки щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 свої обов`язки щодо оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та цетралізованого водовідведення виконував неналежним чином.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що щомісяця на адресу відповідача у спірний період надходили рахунки-повдіомлення із зазначенням обсягів водоспоживання, діючих тарифів та суми основного боргу за послуги водопостачання і водовідведення.

Згідно довідки від 19.08.2021 №10288/8/8/02-21 у ОСОБА_1 обліковується заборгованість перед ПрАТ «АК «Київводоканал» за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 20 432,93 грн, з яких: 20 215,44 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); 194,04 грн - заборгованість зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку; 23,45 грн - заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування (а.с. 16). Такі ж відомості щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед ПрАТ «АК «Київводоканал» зазначено і в розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з липня 2014 року по липень 2021 року.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість за період з липня 2014 року по липень 2021 року в сумі 20 432,93 грн.

Також, матеріали справи не містять доказів, що у вказаний період ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не надавалися послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, як і не містять матеріали справи доказівтого, що такі послуги надавалися неналежної якості.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що наданий ПрАТ "АК "Київводоканал" розрахунок заборгованості є неналежним доказом.

Так, звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву та вказуючи на дані обставини, представник відповідача - ОСОБА_2 посилалася на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки відсутні квитанції по оплаті за воду, розрахунок завищено в півтора-два рази, а також в квартирі відсутній лічильник на воду.

Разом з тим, згідно п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630 (далі - Правила №630) у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

Пунктом 11 Правил №630 визначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Аналіз наведень положень закону свідчить, що наявність загальнобудинкового лічильника унеможливлює здійснення нарахувань за нормами водопостачання.

Матеріалами справи підтверджується, що у спірний період з 01 липня 2014 року по 31 липня 2021 року відповідач не мав квартирних засобів обліку, а тому нарахування за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , проводилося відповідно до п. 11 Правил №630, тобто згідно з показаннями будинкового засобу обліку води.

Отже, позивачем у відповідності до вимог закону здійснено нарахування за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відтак надано належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості за спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги у період з 01 липня 2014 року по 31 липня 2021 року, в сумі 20 432 грн 93 коп.

Відтак, розрахунок заборгованості є належним доказом на підтвердження позовних вимог, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем у повному обсязі за отримані послуги.

При цьому, заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач на його спростування не надав суду жодного належного доказу. А наведений представником відповідача у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу розрахунок заборгованості не спростовує розміру заборгованості в сумі 20 432,93 грн, оскільки здійснений відповідачем розрахунок не містить інформації щодо предмета доказуваня, як то тарифу на послугу та обсягу спожитих послуг. Відтак, здійснений представником відповідача у відзиві на позовну заяву розрахунок заборгованості в розумінні ст. 77 ЦПК України не є належним доказом на спростування заборгованості в розмірі 20 432,93 грн.

Більше того, як вбачається зі змісту відзиву на апеляційну скаргу, представник відповідача, здійснюючи власний розрахунок заборгованості, брав за основу розрахунок заборгованості ПрАТ «АК «Київводоканал».

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про порушене право позивача, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути заборгованість за період з 01 липня 2014 року по 31 липня 2021 року.

За приписами ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня, коли вона довідалася або могла довідатись про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду позивач звернувся 10 вересня 2021 року, тобто з пропуском позовної давності про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01 липня 2014 року по 09 вересня 2018 року.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 257 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, поданого ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , відповідач просив застосувати позовну давність до позових вимог.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01 липня 2014 року по 09 вересня 2018 року не підлягають задоволенню, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Таким чином, заборгованість з оплати послуг за централізоване водопостачання та водовідведення підлягає стягненню із ОСОБА_1 за період з 10.09.2018 по 31.07.2021, що згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем становить 8 300,74 грн, з яких: 8 083,25 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); 194,04 грн - заборгованість зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку; 23,45 грн - заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування.

Оскільки, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення розмір боргу становить 8 083,25 грн, то колегія суддів не приймає до уваги визнання відповідачем боргу за ці послуги в розмірі 8 291,62 грн, як зазначено у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, позовні вимоги про стягнення основної заборгованості підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів також приходить до висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до вимог статті 625 ЦК України, враховуючи наступне.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає і з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.

Таким чином, у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Водночас, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин.

Постановою КМУ від 20.05.2020 №392 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 22.05.2020 до 31.07.2020 на всій території України карантин.

Постановою КМУ від 22.07.2020 №641 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 01.08.2020 до 31.12.2020 на всій території України карантин.

Постановою КМУ від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року на території України продовжено дію карантину.

З матеріалів справи вбачається, а саме з розрахунку заборгованості, що за період з 01.07.2014 по 31.07.2021, у зв`язку із несвоєчасною оплатою послуг з централізованого водопостачання та водовідведення до квартири АДРЕСА_2 позивачем нараховано 3% в розмірі 1 928,54 грн та інфляційні втрати в розмірі 6 597,77 грн.

За період з 10.09.2018 по 31.07.2021, тобто в межах строку позовної давності, розмір 3% становить 350,85 грн, а інфляційних втрат - 879,66 грн, що разом становить суму 1 230,51 грн.

З цього ж розрахунку вбачається, що з квітня 2020 року по липень 2021 року, тобто вже на час дії карантину, позивачем нараховано 3% річних в розмірі 79,04 грн, а інфляційні втрати в розмірі 272,86 грн, що разом становить суму 351,90 грн.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що у період дії карантину, тобто з березня 2020 року по липень 2021 року у позивача були відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що 3% річних та інфляційні втрати необхідно обраховувати за період з вересня 2018 року по березень 2020 року, тобто в межах строку позовної давності та з урахуванням встановлених законодавством обмежень щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг в період дії карантину.

Згідно розрахунку заборгованості, за період з вересня 2018 року по березень 2020 року розмір 3% річних становить 271,81 грн (350,85-79,04), а інфляційних втрат - 606,80 грн (879,66-272,86).

Таким чином, заборгованість з оплати послуг централізованого водопостачанн та водовідведення, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, становить 9 179,35 грн (8300,74+271,81+606,80).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» підлягає стягненню 9 179,35 грн.

При цьому, колегія суддів також враховує, що відповідач, діючи через свого представника ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу визнав наявність в нього боргу, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, в сумі 9 086,17 грн.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивачем у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір в сумі 2 270,00 грн, а за апеляційну скаргу - 3 405,00 грн, що разом становить суму 5 675,00 грн (а.с. 9, 164).

Беручи до уваги викладене, зважаючи на ціну позову (28 959,24 грн) та те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 9 179,35 грн, з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 798,97 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо розрахунку судового збору у розмірі 5% від доходу двіреної особи ОСОБА_2 , є необґрунтованими, оскільки відповідачем у справі є ОСОБА_1 .

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) заборгованість з оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 9 179 (дев`ять тисяч сто сімдесят дев'ять) грн 35 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) судовий збір в сумі 1 798 (одна тисяча сімсот дев'яносто вісім) грн 97 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець