СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3553/22

пр. № 2/759/3009/22

20 вересня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., позивача ОСОБА_1 її представника - ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 23.02.2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємцями, які звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини є: сам позивач, ОСОБА_4 (син спадкодавця) та дружина спадкодавця ОСОБА_3 .

31.01.2022 року нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори позивачу повідомлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка є приватною власністю спадкодавця буде поділена в рівних частинах між спадкоємцями.

Разом з тим, позивач вважає, що згадана квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона придбана за особисті кошти спадкодавця отримані від реалізації земельної ділянки, яка належала спадкодавцю.

З огляду на зазначені обставини, позивач змушена була звернутися до суду з відповідною позовною заявою, в якій просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 26).

14.07.2022 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшли письмові пояснення, у яких відповідач заперечує проти позову зазначивши, що 30.09.1995 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис 972.

Від згаданого шлюбу у сторін є спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно договору купівлі-продажу від 07.05.2004 року ОСОБА_5 було придбано однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

За попередньою домовленістю між подружжям, право власності на згадану квартиру було оформлено на ОСОБА_5 , оскільки квартира була придбана за спільні кошти подружжя.

З огляду на зазначені обставини, відповідач - ОСОБА_3 просила відмовити позивачу у задоволенні позову, з огляду на його необґрунтованість та безпідставність (а.с. 42-44).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 110).

У судовому засіданні 20.09.2022 року позивач та її представник ОСОБА_2 позов підтримали у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні 20.09.2022 року заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.09.1995 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис 972 (а.с. 63 - копія свідоцтва про шлюб).

Від згаданого шлюбу у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 90 - копія свідоцтва про народження).

Згідно договору купівлі-продажу від 07.05.2004 року ОСОБА_5 було придбано однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 99-100 - копія договору купівлі-продажу).

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 58 - копія свідоцтва про смерть).

Нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Матвієнко Т.В. заведено спадкову справу №1080/2021 щодо майна померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 56-107).

Як вбачається з копії спадкової справи, до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись: позивач - ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 (а.с. 57, 76, 85).

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Матвієнко Т.В. від 25.01.2022 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири під номером АДРЕСА_2 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно (а.с. 102).

Окрім того, листом завідувача Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 31.01.2022 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що 01 березня 2022 року о 09 год. 00 хв. заплановано видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 (а.с. 104).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Разом з тим, згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 2 згадано статті встановлено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Звертаючись до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання за позивачем права власності на 1/3 частину спірної квартири, позивачем не обґрунтовано, та не доведено належними та допустимими доказами порушення його права власності на спірну квартиру, оскільки на вищезгадану нерухомість поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя.

Посилання позивача, що спірна квартира була придбана її сином ОСОБА_5 на кошти отримані від продажу земельної ділянки, а тому є особистою приватною власністю спадкодавця не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, та не доведено позивачем жодними засобами доказування.

Натомість, відповідачем ОСОБА_3 спростовано відповідними засобами доказування доводи позивача, щодо предмету даного спору.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. 60 СК України, ст.ст. 15, 1216, 1218, 1261 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ключник А.С.