Ухвала

19 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 373/1802/19

провадження № 61-9020ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 07 травня 2019 року між ним та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 3050_0159, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 103 900,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 06 травня 2024 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлений згідно з умовами цього договору, що передбачено пунктом 2.2 кредитного договору. У відповідності до пункту 2.4.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) у розмірі 56% річних. Кредитні кошти відповідачем отримані, а тому мають бути достроково повернуті у зв`язку з порушенням строків сплати чергових платежів.

Вказувало, що скористалося своїм правом та списало частину коштів у рахунок погашення заборгованості із кредитного рахунку відповідача. Сума простроченої заборгованості по кредиту, яку просило стягнути станом на 23 червня 2020 року складає 38 303, 97 грн; сума відсотків за користування кредитом станом на 23 червня 2020 року складає 14 187,33 грн; сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу по кредиту станом на 23 червня 2020 року складає 14 551,05 грн; сума пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту станом на 23 червня 2020 року складає 2 853,95 грн; сума інфляційних втрат від прострочення сум заборгованості по основному боргу з червня 2019 року по червень 2020 року складає 1 699,04 грн; сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам з червня 2019 року по червень 2020 складає 324,72 грн; сума 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом з червня 2019 року по червень 2020 року складає 1 743,61 грн; сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам за період з червня 2019 року по червень 2020 року складає 406,85 грн.

Ураховуючи викладене та з урахуванням уточнень, просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 07 травня 2019 року № 3050_0159 у розмірі 74 070,52 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року, у задоволенні позову АТ «Ощадбанк» відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про споживче кредитування» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги вищевказаного Закону про порядок дострокового повернення коштів, не дотримавши передбачений договором порядок, який не має погіршувати порівняно із Законом становище позивача, то у позичальника (відповідача у справі) відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову про дострокове стягнення коштів за таким договором.

14 вересня 2022 року АТ «Ощадбанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 74 070,52 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявником у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на його думку, є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявником не наведено.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний