Провадження № 22-ц/802/855/22 Категорія: 60 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Черняк О. В.,

з участю: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника особи, яка може отримати статус відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви за апеляційною скаргою особи, яка може отримати статус відповідача ОСОБА_4 подану його представником ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Необхідність в забезпеченні позову обґрунтовував тим, що має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_5 , визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації, стосовно нерухомого майна, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 ; квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, так як на даний час ОСОБА_4 є власником нерухомого майна і може без будь-яких перешкод розпоряджатися нерухомим майном. У разі задоволення позовних вимог, виконання судового рішення буде неможливим, оскільки, майно, що є предметом спору, може бути відчужене на користь третіх осіб.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2022 року заяву задоволено.

Постановлено вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

1) квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

2) квартиру за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

Застосувати заходи зустрічного забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня постановлення даної ухвали внести на депозитний рахунок суду (код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26276277, банк отримувача ДКСУ, м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0002504, призначення платежу «Зустрічне забезпечення позову ОСОБА_1 , Луцький міськрайонний суд Волинської області, справа №161/10957/22») грошову суму у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень), та надати суду оригінал відповідного платіжного документу.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник особи, яка може отримати статус відповідача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені заяви.

Зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову порушує права ОСОБА_4 щодо володіння та користування його майном.

Заявник у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву про забезпечення позову

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень частини І статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за своїм правовим змістом забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Виходячи з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункту 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У справі, яка переглядається, заявник просив накласти арешт на квартири за адресою АДРЕСА_1 ; квартири за адресою АДРЕСА_2 . (пункти 1, 3 частини 1 статті 150 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 у липні 2022 року оформлено право власності на квартири за адресами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 . Заявник вказує, що бажає оспорити право власності ОСОБА_4 на вказане майно, вважаючи себе членом сім`ї ОСОБА_5 .

Тобто між сторонами існує спір стосовно правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на спірні квартири. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 є немайновими вимогами, рішення про задоволення яких не вимагатиме примусового виконання.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтував її можливістю продажу спірних квартир до закінчення розгляду зазначеного позову.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то у такому випадку мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи немайновий характер спору, в якому ОСОБА_1 оспорюється правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на спірне нерухоме майно, своєчасне невжиття заходів забезпечення позову у спосіб накладення арешту на нього, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірне майно, то заявник не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів (у разі доведення такого порушення), оскільки саме ОСОБА_4 має в своєму володінні спірне майно, а відтак може ним розпорядитись у будь-який спосіб, враховуючи відчуження третій особі.

Застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири, щодо правомірності набуття права власності яких виник спір є співмірним та ефективним способом забезпечення позову.

Враховуючи викладене, будь-яких невідповідностей висновків суду першої інстанції обставинам справи чи вимогам закону апеляційний суд не вбачає. При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції діяв на підставі положень цивільно-процесуального кодексу та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.

Аргументи апеляційної скарги про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами не відповідають обставинам справи, з яких не вбачається, що судом постановлялась ухвала з приводу цього питання в порядку ст. 44 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та є суб`єктивною оцінкою обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367-368, 374, 381, 382, 383, 384, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 подану його представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: