П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 760/1155/16-ц

Номер провадження 22-ц/824/5557/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автохелп», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: Київська міська рада, Державна інспекція архітектури та містобудування України, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об`єкти нерухомого майн», Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання вчинити дії, встановлення нікчемності правочину, скасування свідоцтва, встановлення нікчемності договорів,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом, з урахуванням подальших уточнень, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автохелп», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: Київська міська рада, Державна інспекція архітектури та містобудування України, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об`єкти нерухомого майн», Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання ТОВ «Автохелп» знести за власний рахунок самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання нікчемним правочин щодо передачі ТОВ «Автохелп» в статутний капітал ТОВ «Автолікар» нерухомого майна, оформлений актом приймання-передачі та оцінки майна від 07 квітня 2010 року; скасування свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23 вересня 2013 року; визнання нікчемним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (літера «Г»), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Автолікар» та ОСОБА_3 від 19 жовтня 2013 року № 736; визнання нікчемним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (літера «Д»), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Автолікар» та ОСОБА_5 04 жовтня 2013 року № 719; визнання нікчемним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (літера «А»), нежитлової будівлі (літера «В»), нежитлової будівлі (літера «І»), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Автолікар» та ОСОБА_4 07 жовтня 2013 року № 726; визнання нікчемним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (літера «Е»), нежитлової будівлі (літера «Ж»), нежитлової будівлі (літера «З»), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Автолікар» та ОСОБА_9 11 жовтня 2013 року № 749.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником нежилих будівель розташованих по АДРЕСА_1 , а саме: приміщення термообробки (будівля СВЧ (ТВЧ) та дворовий санвузол - літера Б) та склад (літера К)

У 2004 році позивач звернулась до Київського міського голови із заявою про оформлення права користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування належних їй будівель.

У 2004 році КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» підготувало технічний звіт по встановленню зовнішніх меж землекористування, а у 2008 році розробило проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративно-складських будівель.

Відповідно до чергових кадастрових планів станом на 15 серпня 2009 року та 30 березня 2009 року земельна ділянка під належними їй на праві власності будівлями була про інвентаризована за нею та ділянці присвоєно обліковий код.

Разом з тим, ТОВ «Автохелп» самовільно знесло належну позивачу на праві власності будівлю - склад (літера К), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та самочинно збудувало на місці зруйнованого складу цілісний майновий комплекс - ринок автозапчастин.

Після завершення незаконних будівельних робіт за матеріалами технічної інвентаризації за заявою ТОВ «Автохелп» нежитловим будівлям було присвоєно нові літери в цілісному майновою комплексі, який складається з: нежитлової будівлі (літера «А») площею 20,3 кв.м.; нежитлової будівлі (літера «В») площею 4,4 кв.м.; нежитлової будівлі (літера «Г») площею 131,3 кв.м.; нежитлової будівлі (літера «Д») площею 105,6 кв.м.; нежитлової будівлі (літера «Е») площею 8,5 кв.м.; нежитлової будівлі (літера «Ж») площею 60,3 кв.м.; нежитлової будівлі (літера «З») площею 61,9 кв.м.; нежитлової будівлі (літера «І») площею 59,0 кв.м.

У подальшому ТОВ «Автохелп» знесло в рамках незаконної реконструкції будівлі під літерами «Е», «Ж», «З» та збудувало на їх місці будівлю під літерою «Л».

18 травня 2009 року ТОВ «Автохелп» зареєструвало у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» право власності на цілісний майновий комплекс загальною площею 615,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту прийому-передачі від 07 квітня 2010 року ТОВ «Автохелп» передало в статутний капітал новоствореного ТОВ «Автолікар» нерухоме майно, а саме цілісний майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, оскільки ТОВ «Автохелп» не було власником майна, а передане майно є самочинним будівництвом, тому правочин щодо передачі-відчуження цього майна ТОВ «Автолікар» є нікчемним.

Пізніше, ТОВ «Автолікар» здійснило продаж зазначеного майна, зокрема: ОСОБА_3 - нежитлову будівлю (літера «Г») площею 131,3 кв.м. в майновому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2013 року № 736; ОСОБА_5 - нежитлову будівлю (літера «Д») площею 105,6 кв.м. в майновому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2013 року № 719; ОСОБА_4 - нежитлову будівлю (літера «А») площею 20,3 кв.м., нежитлову будівлю (літера «В») площею 4,4 кв.м. та нежитлову будівлю (літера «І») площею 59,0 кв.м. в майновому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2013 року № 726; ОСОБА_9 - нежитлову будівлю (літера «Е») площею 8,5 кв.м., нежитлову будівлю (літера «Ж») площею 60,3 кв.м. та нежитлову будівлю (літера «З») площею 61,9 кв.м. в майновому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2013 року № 749.

На думку позивача, зазначені договори купівлі-продажу є нікчемними в силу ст. 228 ЦК України, а державна реєстрація права власності на їх підставі - незаконною, та такою, що проведена на підставі правочинів, які не породжують юридичних наслідків.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року (т. ІІІ а.с. 35-40) у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автохелп», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: Київська міська рада, Державна інспекція архітектури та містобудування України, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об`єкти нерухомого майн», Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання вчинити дії, встановлення нікчемності правочину, скасування свідоцтва, встановлення нікчемності договорів, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 19 січня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просила рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скаржнику на праві власності належать нежитлові будівлі літ. Б, літ. К, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, земельна ділянка на якій розташовані вищевказані житлові будівлі, скаржнику не належить. При цьому, відсутність у скаржника прав на землю, не виключає можливості порушення її права власності самочинним будівництвом, здійсненим ТОВ «Автохелп». Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що з позовом про знесення самовільно збудованого майна може звертатися виключно особа, яка має право на землю.

На думку скаржника, наявна в матеріалах справи довідка Київського міського бюро технічної інвентаризації від 14 січня 2016 року, яка не була взята до уваги судом першої інстанції, підтверджує те, що на місці знаходження зруйнованої будівлі під літ. К споруджено будівлю під літ. Л, яка про інвентаризована за ТОВ «Автохелп».

Крім того, рішенням Господарського районного суду міста Києва від 01 квітня 2013 року встановлено, що самочинне будівництво будівлі під літ. Л. за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено саме ТОВ «Автохелп».

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів на підтвердження того, що спірні будівлі збудовані саме на місці розташування об`єктів нерухомості, що їй належали, та що вони були знесені ТОВ «Автохелп» є помилковими.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Автохелп» - адвокат Вінокурова Р.О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Скаржник до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується звітом про доставлення судової повістки-повідомлення на електронну адресу його представника.

Треті особи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставлення судових повісток-повідомлень на їх електронні адреси.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток-повідомлень на їх поштові адреси.

Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутнє порушене право з боку відповідача, оскільки позивач не є користувачем земельної ділянки, на якій розташовані спірні нежилі будівлі.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності, єдиним розпорядником якої є Київська міська рада.

03 лютого 2004 року між ТОВ «Експерементальна виробничо-будівельна фірма «ПСП» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, а саме: приміщення термообробки (будівля ТВЧ та дворовий санвузол - літера Б) та склад (літера К) за адресою: АДРЕСА_1 (т. І а.с. 12).

15 лютого 2013 року ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на приміщення термообробки (будівля ТВЧ та дворовий санвузол - літера Б) та склад (літера К) за адресою: АДРЕСА_1 (т. І а.с. 13).

Із довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про показники об`єкта нерухомого майна від 14 січня 2016 року вбачається, що відповідно до проведеної інвентаризації від 05 січня 2016 року, загальна площа будівлі літ Б за адресою: АДРЕСА_1 , становить 164,6 кв.м. Провести поточну технічну інвентаризацію належної ОСОБА_2 на праві власності нежитлової будівлі літ. К, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 не можливо, у зв`язку з тим, що дана будівля знесена. На її місці на даний час розташована нова будівля з іншими технічними показниками , а саме будівля під літ. Л проінвентаризована за ТОВ «Автохелп» (т. І а.с. 19).

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата формування 20 листопада 2015 року, цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_1 належить на праві власності: 27/100 частини - ТОВ «Реверс-А» на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2009 року; 22/100 частини - ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2013 року; 21/100 частини - ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2013 року; 13/100 частини - ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2013 року; 17/100 частини - ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2013 року (т. І а.с. 14-15).

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

З вказаного вбачається, що встановлення нікчемності правочину є способом захисту порушеного права особи, яке прямо передбачена цивільно-процесуальним законодавством.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18) вказано, що «для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 206/1853/18 (провадження № 61-4205св21) вказано, що «відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила, зобов`язати ТОВ «Автохелп» знести за власний рахунок самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнати нікчемними договори купівлі-продажу нежилих будівель та правочин щодо передачі ТОВ «Автохелп» в статутний капітал ТОВ «Автолікар» нерухомого майна, оформлений актом приймання-передачі та оцінки майна від 07 квітня 2010 року, які розташовані за вищевказаною адресою.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 , знаходиться у комунальній власності, єдиним розпорядником якої є Київська міська рада.

Рішенням Київради віл 26 грудня 2002 року № 205/365 ТОВ «Автохелап» погоджено місце розташування ринку автозапчастин на АДРЕСА_1 площею 0,25 га.

03 лютого 2004 року між ТОВ «Експерементальна виробничо-будівельна фірма «ПСП» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, а саме: приміщення термообробки (будівля ТВЧ та дворовий санвузол - літера Б) та склад (літера К), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі доручення заступника Київського міського голови від 07 червня 2005 року землевпорядною організацією розроблено проект землеустрою щодо надання ТОВ «Автохелп» в короткострокову оренду земельну ділянку площею 3722 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Солом`янською районною у м. Києві державною адміністрацією прийнято розпорядження від 28 січня 2009 року № 69 «Про присвоєння поштової адреси цілісному майновому комплексу - АДРЕСА_1 ».

Із довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про показники об`єкта нерухомого майна від 14 січня 2016 року вбачається, що відповідно до проведеної інвентаризації від 05 січня 2016 року, загальна площа будівлі літ Б за адресою: АДРЕСА_1 , становить 164,6 кв.м. Провести поточну технічну інвентаризацію належної ОСОБА_2 на праві власності нежитлової будівлі літ. К, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 не можливо, у зв`язку з тим, що дана будівля знесена. На її місці на даний час розташована нова будівля з іншими технічними показниками , а саме будівля під літ. Л проінвентаризована за ТОВ «Автохелп».

З вказаного вбачається, що на місці знаходження зруйнованої будівлі під літ. К споруджено будівлю під літ. Л, яка проінвентаризована за ТОВ «Автохелп».

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що земельна ділянка на якій розташовані спірні нежилі будівлі, в тому числі й будівля під літ. Л, була виділена Київською міською радою позивачу у користування, матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів враховує й відсутність доказів на підтвердження того, що будівля під літ. Б була знесена, а на її місці розташовані спірні нежитлові будівлі.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання оспорюваних правочинів нікчемними.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання оспорюваних правочинів нікчемними, а вимоги щодо скасування свідоцтва про право власності та зобов`язання ТОВ «Автохелп» знести за власний рахунок самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, є похідними від вищевказаних вимог, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що відсутність у нього прав на землю, не виключає можливості порушення її права власності самочинним будівництвом, здійсненим ТОВ «Автохелп», оскільки згідно ч. 1 ст. 375 ЦК України саме власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, земельна ділянка на якій розташовані спірні нежитлові приміщення, знаходиться у комунальній власності, а єдиним її розпорядником є Київська міська рада, яка не надавала позивачу право користування цією земельною ділянкою.

Посилання скаржника на те, що спірні нежитлові приміщення розташовані на місці розташування об`єктів нерухомості, що їй належали, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Київською міською радою було надано позивачу право користування земельною ділянкою, на якій розташовані спірні нежитлові приміщення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 16 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура