Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/341/21

Провадження № 2/348/84/22

13 вересня 2022 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув у порядку загального позовного провадження у м. Надвірна Івано-Франківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

інші учасники: представник позивача, адвокат Жарський Т.В.,

представник відповідача, адвокат Куций О.С.

Процесуальні дії у справі.

11.02.2021 ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 ,відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача в його користь грошові кошти в сумі 40 000 гривень.В обґрунтування позову наведено таке.16.02.2019 позивач передав відповідачу частину суми, що підлягала сплаті за житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у сумі 23500 гривень, що підтверджується розпискою. Зазначив, що відповідач ОСОБА_3 з 16.02.2019 відмовляється виконувати свої обов`язки за договором купівлі-продажу житлового будинку, а саме здійснювати переоформлення речових прав на майно на позивача. Крім того, ОСОБА_3 також відмовляється повернути ОСОБА_1 сплачені ним кошти за житловий будинок у сумі 23500,00 гривень. Вважає, що в даному випадку не додержано форми правочину, а також відсутнє нотаріальне посвідчення, даний правочин є нікчемним. І тому кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Позивач зазначив, що фактично проживав в будинку і користувався ним та є добросовісним володільцем, також він провів ремонт в будинку, що підтверджується фотознімками. Оскільки відповідач відмовився від переоформлення будинку на позивача, позивач має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Позивач разом із його дружиною, внаслідок протиправних дій відповідача, втратили житловий будинок, в якому проживали, були змушені переїхати до іншого місця без достатньої кількості засобів для існування. Вони також переживали моральні та психологічні страждання. Тому просить суд зобов`язати відповідача компенсувати моральну шкоду у розмірі 6500,00 гривень. Враховуючи те, що позивачем були здійснені невід`ємні поліпшення майна, що підтверджуються фотознімками будинку, то відповідач має відшкодувати позивачу вартість коштів втрачених на ремонт житла у розмірі 10000,00 гривень.

11.02.2021 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху.

15.02.2021 представник позивача усунув недоліки позовної заяви.

24.02.2021 до суду надійшла відповідь на запит про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача.

25.02.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановивши розглядати за правилами загального позовного провадження. Зобов`язав позивача подати суду у підготовчому судовому засіданні оригінал письмової розписки ОСОБА_2 про отримання у коштів за житловий будинок в розмірі 23500,00 гривень від 16.12.2019. Позивач не надав для дослідження у ході судового розгляду оригінал розписки. Зазначив, що йому невідомо, де оригінал. Представник позивача зазначив, що оригінал розписки йому показував позивач ще у 2019 році, на даний час у нього також немає оригіналу розписки.

18.03.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до нього є надуманими та безпідставними. Зазначив, що згідно з розпискою від 16.12.2019 він отримав кошти за хату (яку саме не вказано) 23500,00 гривень, однак із неї неможливо встановити на виконання умов якого саме договору ОСОБА_1 було передано йому кошти 23500,00 гривень. Також у розписці не зазначено, коли він має повернути ці кошти і чи він їх має повернути взагалі. Жодних претензій листів або повідомлень про повернення коштів від позивача йому не надходило. Власником будинку є мама відповідача. Відповідач отримав з позивача кошти саме за користування будинком, а не за продаж. Позивач разом із сім`єю проживали у цьому будинку до січня 2021 року. Моральна шкода позивачем не обгрунтована, так само як і витрати, які позивач поніс на ремонт будинку. Що стосується відшкодування витрат на проведення ремонту житлового будинку згідно п.3 ст.390 ЦК України, то зазначив, що ним було передано будинок у користування у належному технічному стані, який дозволяв там проживати без проведення додаткових ремонтів чи будівельних робіт. Жодної домовленості між ним та позивачем про проведення ремонтів в даному житловому будинку не було. Крім цього, позивач не узгоджував проведення ремонту з власником будинку. До отримання позовної заяви відповідач думав, що позивач проживає у будинку. Потім відповідач поїхав у житловий будинок і побачив, що позивач звалив частину паркану, зрізав дерева на території, викинув меблі з будинку. Такими діями, позивача власнику житлового будинку було завдано майнову шкоду.

22.03.2021 ухвалою суду встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

26.04.2021 суд ухвалою закрив підготовче провадження у даній справі, призначив справу до судового розгляду по суті.

26.04.2021 представник позивача подав додаткові пояснення, які не підписані, а тому суд не враховує їх при ухваленні рішення.

06.09.2021 участь позивача у судовому засіданні для дачі особистих пояснень була визнана обов`язковою.

Позивач усудовому засіданні 13.09.2022 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити. Пояснив, що вони з відповідачем писали розписку про купівлю будинку. Вони домовлялися, що він дає спочатку частину грошей, а через рік ще частину, а відповідач оформить належно документи та продасть позивачу будинок після отримання всієї суми коштів. Відповідач сказав, що власником будинку є його мати, але він має право його продати за довіреністю. Вони поїхали до нотаріуса оформляти договір, але нотаріус сказав, що немає всіх необхідних документів для укладення договору купівлі -продажу. Доказів на підтвердження вартості ремонту позивач немає. З власником будинку ремонт не погоджували. Відповідач запевняв позивача, що власник будинку (мати відповідача) погоджується на ремонт та продаж будинку. Однак коли закінчився рік позивач кошти для передачі відповідача в обумовленій сумі мав, але відповідач не оформив довіреність для укладення договору купівлі-продажу. Переданих позивачем коштів також не повернув. Зазначив, що не знає де саме знаходиться оригінал розписки. У житловому будинку сім`я позивача проживала протягом року з моменту видачі розписки. За цей час позивач сплачував комунальні послуги за утримання цього житла. Коли він зрозумів, що відповідач не продасть йому будинок, вони виїхали і сказали, щоб відповідач повернув їм кошти. Однак, відповідач цього не зробив.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що позивач передав відповідачу кошти у розмірі 23500,00 гривень, що підтверджується копією розписки. Сторони хотіли укласти договір купівлі-продажу житлового будинку. За час проживання позивача у будинку було здійснено ремонт вартість якого складає 10000,00 гривень. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 6500,00 гривень, оскільки відповідач ввів в оману позивача, бо не був власником будинку і уклав з ним нікчемний правочин. Представник позивача також зазначив, що відповідно до пояснень, даних у судовому засіданні представник відповідача визнав обставину, що відповідач отримав кошти від позивача у розмірі 23500,00 гривень. Тому ця обставина не підлягає доказуванню і оригінал розписки не потрібний при розгляді даної справи. Крім цього, зазначив, що який би правочин не уклали між собою сторони щодо житлового будинку, такий правочин у будь-якому випадку пілягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому є нікчемним. Що свідчить про те, що позивач має право на підставі ст.1212 ЦК України на поверення коштів переданих за таким правочином.

Представник відповідача, адвокат Куций О.С. усудовому засіданні 13.09.2022 пояснив, що зі змісту розписки неможливо встановити природу правочину. Не визначено, за який будинок отримав відповідач кошти. Власником будинку є мати відповідача ОСОБА_4 , тому укладення договору купівлі-продажу з відповідачем виключено. На підтвердження вартості ремонту доказів не було надано. Згоди власника будинку на ремонт не було. Фактично будинок позивачу здали в оренду. Зазначив, що з долученої до матеріалів позовної заяви фотокопії розписки неможливо прочитатит весь зміст цього документу. Копія неякісна, а тому просив дослідити оригінал цього документа у судовому засіданні, оскільки без дослідження оригіналу також не можна стверджувати, що кошти, які отримані на підставі такої розписки не були повернені позивачу.

Суд встановив:

Згідно з інформаційною довідкою №248559527 від 17.03.2021з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , цей будинок належить на праві власності ОСОБА_4 .

На фотографіях, які долучено позивачем до позову зафіксовано внутрішню обстановку у кімнатах будинку.

На фотографіях, які долучено відповідачем до відзиву зафіксовано стан будинку та прибудинкової території на 16.03.2021.

Оцінка суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у даній справі стверджує, що передав відповідачу кошти, оскільки мав намір у подальшому укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, власником якого є мати відповідача, про що відповідач його повідомив. З цією метою сторони поїхали до нотаріуса і їм роз`яснили, які саме документи слід надати для укладення такого довговору.

Відповідач стверджує, що кошти були передані в рахунок орендної плати за житло.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.1 ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача коштів переданих на підставі розписки, слід першочергово встановити, які саме правовідносини виникли між сторонами та чи дійсно як ствероджує сторона позивача укладений між сторонами договір є нікчемним і кошти підлягають поверненню, як такі, що були отримані без достатньої правової підстави.

У матеріалах справи є тільки копія розписки про передачу коштів неналежної якості. По краях текст зрізаний, що позбавляє суд можливості ознайомитися з повним текстом цього документу. Враховуючи те, що у такій категорії справ суд зобов`язаний виявити дійсну правову природу договору сторін, а також встановити строки виконання кожною зі сторін своїх зобов`язань, за відсутності у розпорядженні суду оригіналу цього документу (повного тексту розписки), суд позбавлений можливості це зробити.

Сторона позивача покликалася на те, що у ході судового розгляду представник відповідача визнав, що кошти у розмірі 23500,00 гривень відповідач від позивача отримав, а тому оригінал розписки не потрібний, оскільки факт передачі коштів визнається протилежною стороною і не підлає доказуванню, відповідно до положень ст.82 ЦПК України.

Дійсно у ході судового розгляду справи сторона відповідача визнала обставину передачі 23500,00 гривень. Таке визнання здійснене у формі визначеній ч.1 ст.82 ЦПК України у поясненнях представника відповідача, у ході судового розгляду справи, і сторона відповідача не заявляла про відмову від визнання цієї обставини.

Однак, як на правову підставу для задоволення позовних вимог про повернення цієї суми коштів сторона позивача покликається на ст.1212 ЦК України, зазначаючи що ці кошти були передані відповідачу на виконання умов нікчемного договору купівлі-продажу. Але для встановлення того який саме вид договору був укладений між сторонами суду слід дослідити повний текст правочину. Для встановлення того яка із сторін порушила взаємні домовленості слід мати інформацію про дату здійснення остаточного розрахунку, яка на копії розписки відсутня (вказано тільки місяць).

Представник відповідача настоював на тому, щоб у ході судового розгляду був досліджений оригінал розписки, оскільки слід дослідити повний зміст цього документу, для того щоб встановити який саме правочин було вчинено, а також поставив під сумнів питання щодо здійснення розрахунку між сторонами, оскільки вказав, що тільки наявністю оригіналу розписки можна довести той факт, що кошти, передані на підставі розписки не були повернені.

Згідно з ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В ухвалі від 25.02.2021, яку сторона позивача отримала 23.02.2021, суд зобов`язав позивача подати суду оригінал розписки до закінчення підготовчого провадження. Протягом всього часу судового провадження сторона позивача цього обов`язку не виконала. Поважних причин не навела. Тому керуючись ч.6 ст.95 ЦПК України, враховуючи те, що сторона відповідача також обгрунтовано настоювала на дослідженні у ході судового розгляду саме оригіналу вказаної розписки, суд не бере до уваги копію розписки як доказ.

Як на підставу щодо задоволення позовних вимог про повернення коштів у розмірі 23500,00 гривень представник позивача покликався на те, що незалежно від того, що саме за договір мали намір укласти сторони (купівлі-продажу, як стверджує позивач чи оренди житла, як стверджує відповідач) такий договір підлягав нотаріальному посвідченню, а отже є нікчемним і будь-якому випадку ці кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України. Такі доводи суд відхиляє, оскільки відповідно до ст.811 ЦК України договір оренди житла укладається у простій письмовій формі. Позивач у ході судового розгляду справи підтвердив, що протягом року його сім`я проживала у житловому будинку. Тому, правова природа договору має суттєве значення для вирішення питання щодо того, чи підлягають ці кошти поверненню.

Що стосується відшкодування вартості ремонту, суд зазначає таке. На підтвердження проведення поліпшень у житловому будинку, сторона позивача надала суду тільки фотографії кімнат. З наведених фотографій неможливо встановити коли саме вони зроблені, а також встановити, які з них зроблені до, а які після проведення ремонту. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Зазначені фотографії не можуть бути визнані належними доказами, оскільки з цих зображень не можна встановити як саме змінився вигляд кімнат після проведення ремонту, а також встановити, які саме роботи було проведено. Квитанцій, які б засвідчували вартість витрат позивача на ремонт суду не надано. Сторона відповідача стверджує, що будинок було передано у придатному до проживання стані і проведення ремонту він не потребував.

Згідно ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позивач покликався на підставу вимог про стягнення моральної шкоди, що він разом із його дружиною, внаслідок протиправних дій відповідача, втратили житловий будинок, в якому проживали, були змушені переїхати до іншого місця без достатньої кількості засобів для існування. А також зазнали страждань у зв`язку з тим, що кошти відповідач їм не повернув. Та враховуючи те, що з наданих суду доказів неможливо встановити дійсну правову природу правовідносин, які виникли між сторонами, це позбавляє суд можливості констатувати, що відповідач вчинив, протиправні дії по відношенню до позивача, чим завдав йому моральну шкоду.

Враховуючи наведене, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 19.09.2022.

Суддя Матолич В.В.