Справа № 369/2582/20
Провадження № 2/369/329/22
РІШЕННЯ

Іменем України

16.09.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Світлак Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними в частині покупця договорів купівлі-продажу та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 завернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними в частині покупця договорів купівлі-продажу та визнання права власності, мотивуючи його тим, що для можливості догляду за своїми похилими батьками, які мали численні захворювання в їхній родині було прийнято рішення про продаж його квартири та спільної з батьками квартири і купівлю приватного будинку із земельною ділянкою та спільного проживання всієї їхньої родини. 24.09.2014 року та 17.12.2014 року було продано житлові квартири, що належали йому та спільно з батьками. На час продажу обох квартир він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . В цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . З 1993 року він не підтримував шлюбно-сімейні відносини з ОСОБА_3 . З того часу він проживав з іншою жінкою ОСОБА_5 , з якою мав фактичні шлюбні відносини та вів спільне господарство, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_2 . Беручи до уваги дану сімейну ситуацію та відсутність прав у його дружини ОСОБА_3 на його майно, що придбавалося після 1993 року, розуміючи становище своєї доньки відповідача щодо прав на його майно, бажаючи залишити все своє майно виключно його дітям в рівних частинах, було прийнято рішення та отримано згоду від усіх членів сім`ї, включаючи відповідача, що необхідно терміново придбати будинок за адресою: АДРЕСА_1 і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому покупцем виступає його дев`ятнадцятирічна донька - відповідач та залишається власницею вказаного житлового будинку та земельної ділянки до моменту набрання сили рішенням про розірвання шлюбу між ним та його дружиною ОСОБА_3 . Між ним та відповідачем було укладено усну угоду про те, що після його розлучення в подальшому відповідач поверне його майно шляхом його дарування на його користь, оскільки всі грошові кошти, за які придбавається будинок та земельна ділянка належить йому та його батькам від продажу іншої нерухомості. У зв`язку з такою домовленістю, ним було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти з призначенням платежу: поповнення поточного рахунку як допомога родичів, 25 вересня 2014 року перераховано на рахунок відповідача 95600,00 гривень та 17 грудня 2014 року перераховано на рахунок відповідача 334000,00 грн. 16.10.2014 року відповідач виступила покупцем по договорах купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки було укладено 16.10.2014 року, а державна реєстрація речових прав на це майно відбулася тільки через 2 місяці, тобто 18.12.2014 року, оскільки відповідач отримала кошти 17 грудня 2014 року для можливості розрахунку за договорами, що і дало змогу внести відомості до відповідного реєстру речових прав. Після цього в житловому будинку було зареєстровано місце проживання відповідача , його, його матері ОСОБА_6 та його батька ОСОБА_7 . Його батьки були похилого віку, мали численні захворювання, лікування яких потребувало значних фінансових вкладень, при тому що він і сам є інвалідом третьої групи (по зору). ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати від цереброваскулярної хвороби. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько від гострого порушення мозкового кровоточу, що є найнебезпечнішою формою цереброваскулярної хвороби та призводить у більшості випадків до летальних наслідків. У весь цей час йому доводилося піклуватися про батьків, нести значні фінансові витрати, в тому числі на поховання батьків, що мало наслідком відкладення будь-яких дій щодо переоформлення його майна. Весь цей час він в повному обсязі утримує житловий будинок та земельну ділянку на якій розташований останній та здійснює всі необхідні платежі, в тому числі сплачує витрати по утриманню будинку, що адресуються його доньці, тобто фактично несе тягар утримання власності відповідача. Несподіванкою для нього стало повідомлення від представника його доньки - відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації та звільнити займаний будинок, що надійшло в жовтня 2018 року. Таким чином, стало зрозуміло, що відповідач не має наміру виконувати усні угоду щодо повернення його майна, в підтвердження чого відповідач звернулася до суду з вимогою зняти його з реєстрації та виселити. На даний час триває судовий розгляд щодо зняття його з реєстрації та виселення (справа № 369/15505/18). У вказаній справі в судовому засіданні відповідач підтвердила всі відомості, що зазначені у даній заяві, підтвердила усну домовленість щодо переоформлення на неї будинку та земельної ділянки після його розлучення та наявності фінансової можливості для такого оформлення. Просив суд:

визнати недійсним в частині покупця договір від 16.10.2014 року купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 та визнання права власності на дане майно;

визнати недійсним в частині покупця договір від 16.10.2014 року купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 та визнання права власності на дане майно;

витрати, пов`язані з розглядом цієї позовної заяви покласти на відповідача.

27.02.2020 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

30.04.2020 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними в частині покупця договорів купівлі-продажу та визнання права власності задоволено та накладено арешт на: будинок та земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0044, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 та заборонити вчиняти будь-які дії, щодо будинку і земельної ділянки та будь-які нотаріальні дії пов`язані з посвідченням будь - яких правочинів, реєстраційні дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно щодо будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0044, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

02.09.2020 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 надійшла заява про застосування строків позовної давності, згідно якої до правовідносин, що є предметом розгляду даної справи щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу встановлюється загальна позовна давність тривалістю три роки. Позивач у 2020 році, тобто через 6 років звернувся із позовом до суду. Просить суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними в частині покупця договорів купівлі-продажу та визнання права власності та відмовити у задоволені позову.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 року, ухвалою від 05.01.2021 року суддею Фінагеєвою І.О. прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

06.05.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника відповідача ОСОБА_8 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що вимоги позовної заяви є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Відповідач ОСОБА_2 жодних прав позивача ОСОБА_1 не порушувала. Підстави визнання правочину недійсним перераховані у ст. 215 ЦК України/, однак на жодне з цих положень позивач не посилається. Крім того, позивач не посилається на фактичні обставини, які передували укладенню оспорюваних договорів. Позивач, ОСОБА_2 з 2014 року є повноцінним власником приватного будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер 322481601:01:008:0044, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу нерухомих об`єктів, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2014 року та актом на право власності земельної ділянки. Під час придбання відповідачем нерухомого майна були укладені реальні та фактичні правочини, вчиненні свідомо особою із настанням наслідків у вигляді переходу права власності від продавця - ОСОБА_9 до покупця - ОСОБА_2 . Ці договори купівлі-продажу нерухомого майна було вчинено за 121500 грн. (будинок)та 412500 грн. (земельна ділянка), що разом становило 534000 грн. Гроші на придбання будинку та земельної ділянки були отримані відповідачкою від дідуся та бабусі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які для цього 24.09.2014 року продали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_2 . Продаж було вчинено за 858000 грн., чого цілком вистачило , а ще й лишилося для придбання будинку та земельної ділянки. 17.12.2014 року позивач продав належну йому квартиру АДРЕСА_3 за 540000 грн. Отже, загалом в результаті продажу двох квартир було отримано 1398000 грн. Ці гроші отримав особисто позивач і пообіцяв батькам, що відповідачка ОСОБА_2 , яка є позашлюбною дитиною позивача, матиме власне житло. Для того, щоби виконати волю батьків, позивач погодився, що відповідачка виступатиме як юридичним так і фактичним власником нерухомості на підставі волевиявлення дідуся та бабусі, які виростили дівчинку. ОСОБА_1 дійсно перерахував на ім`я ОСОБА_2 95600 грн. та 17.12.2014 року 334000 грн., що разом склало 429600 грн. Але не з власної волі, а тому що так бажали дідусь та бабуся. Після цього перерахування, внаслідок продажу нерухомості у розпорядженні ОСОБА_1 залишилося 864000 грн., які він забрав на власні потреби, ввівши в оману батьків, із-за чого останні змушені були позиватися до суду задля надання утримання, бо їм не вистачало мізерної пенсії. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що на момент нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу від 16.10.2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , а тому «отримав згоду від усіх членів сім`ї, включаючи відповідача, що необхідно терміново придбати житловий будинок та земельну ділянку, при цьому покупцем виступає відповідач та залишається власницею вищезгаданого будинку та земельної ділянки до моменту набрання сили рішенням про розірвання шлюбу». На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на перерахування на рахунок відповідача ОСОБА_2 95600 грн. 25 вересня 2014 року та 334000 грн. 17 грудня 2014 року. Водночас шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано рішенням суду лише 24.05.2017 року. Зазначає, що логічним є припущення того, що у разі захисту своїх прав дружина позивача ОСОБА_3 могла б звернутися до ОСОБА_1 із вимогою або до суду із позовом до позивача про поділ майна подружжя. Тобто, посилаючись на укладення спірних правочинів ОСОБА_1 переслідував мету не допустити у майбутньому можливість поділу майна та задоволення вимог дружини через захист порушеного права шляхом визнання права спільної сумісної власності, а в подальшому - примусового виконання вірогідного рішення суду, що не заперечується позивачем у позовній заяві. Водночас, позивач ОСОБА_1 ніяк не зазначив у позові, які кошти та у яких сумах були отримані від продажу нерухомості до купівлі оспорюваних об`єктів та куди поділися 864000 грн., які опинилися у руках позивача після продажу двох квартир. Окрім того, позивачем жодним чином не було зазначено, чому покупцем оспорюваної нерухомості стала саме відповідачка ОСОБА_10 , а міг бути - позивач. Адже кошти на придбання будинку та земельної ділянки надані були саме онуці від дідуся та бабусі від продажу належної їм квартири. Такі дії позивача є умисними і їх необхідно оцінити як недобросовісні, спрямовані на порушення прав зацікавлених осіб: дружини, батьків, позашлюбної доньки, що свідчить про наявність обставин , визначених ч. 2 ст. 13 ЦК України. Вважає, що ОСОБА_1 обманом отримав гроші від батьків, використав їх на власні потреби і цим позовом зазіхає на власність позивача. Просила суд у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними в частині покупця договорів купівлі-продажу та визнання права власності відмовити.

03.06.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі.

16.09.2021 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_8 про зустрічне забезпечення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними в частині покупця договорів купівлі-продажу та визнання права власності відмовлено.

02.11.2021 року від представника позивача ОСОБА_11 надішли письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідно до наявних в матеріалах справи банківських виписок на ім`я відповідача вона отримала кошти в розмірі 985031,16 грн., а саме: від позивача 429600,00 грн. та 555431,16 грн. від батьків позивача. Згідно копій договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки загальна їх сукупна вартість склала 534000,00 грн. Надані до суду докази, а саме: банківські виписки позивача та відповідача, аудіо запису з судового засідання по справі № 369/15505/18, щодо виселення позивача (по даній справі), в якому відповідач підтверджує відсутність у неї коштів на придбання оспорюваних будинок та земельну ділянку та усну домовленість між позивачем та відповідачем на переоформлення в подальшому права власності на вищевказані об`єкти на ім`я позивача підтверджують той факт, що фактичним покупцем житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером: :01:008:0044 за адресою: АДРЕСА_1 є саме позивач. Оскільки у відповідача була відсутня фінансова можливість на придбання вищезазначених об`єктів. На сьогоднішній день, як із самого початку придбання вищезазначеного майна, позивач несе всі затрати щодо утримання даного майна там не проживала, про що підтвердила в судовому засіданні по справі № 369/15505/18, відповідно не несла ніяких затрат на утримання будинку та земельної ділянки. Будь-якого іншого житла позивач немає і коштів на його придбання також немає, оскільки своє майно він продав з метою придбання будинку і земельної ділянки в АДРЕСА_1 . Права позивача порушені в частині вільного права розпорядження майном, яке по суті ним було придбано, але оформлене на відповідача, у зв`язку з певними життєвими обставинами. Враховуючи зазначене вважає, що додані докази дають право на задоволення позовної заяви у повному обсязі.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримав.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_11 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву підтримала.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_8 не з`явилася, про дату та час судового розгляду була повідомлена належним чином, на електронну адресу суду направила письмові пояснення, в яких просила суд відмовити у задоволенні позову, не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача та його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Судом встановлено, що 16 жовтня 2014 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком В.О., зареєстрований в реєстрі за №4038. Відповідно до умов цього договору, ОСОБА_9 передав у власність ОСОБА_2 , а остання прийняла, належний продавцю житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за що сплатила грошові кошти в сумі 121500 гривень 00 копійок.

16 жовтня 2014 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1998 га за кадастровим номером 322481601:01:008:0044, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком В.О., зареєстрований в реєстрі за №4041. Відповідно до умов цього договору, ОСОБА_9 передав у власність ОСОБА_2 , а остання прийняла, належну продавцю земельну ділянку площею 0,1998 га за кадастровим номером 322481601:01:008:0044, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за що сплатила грошові кошти в сумі 412500 гривень 00 копійок.

Право власності ОСОБА_2 на вказані об`єкти нерухомості належним чином зареєстровано в державному реєстрі.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що між ним та відповідачем було укладено усну угоду про те, що після його розлучення в подальшому відповідач поверне його майно шляхом його дарування на його користь, оскільки всі грошові кошти, за які придбавав будинок та земельна ділянка належить йому та його батькам від продажу іншої нерухомості. У зв`язку з такою домовленістю, ним було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти з призначенням платежу: поповнення поточного рахунку як допомога родичів, 25 вересня 2014 року перераховано на рахунок відповідача 95600,00 гривень та 17 грудня 2014 року перераховано на рахунок відповідача 334000,00 грн. 16.10.2014 року відповідач виступила покупцем по договорах купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Відповідно до статті 657 ЦК України обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору у частині сторони договору.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними в частині покупця договорів купівлі-продажу, не можуть бути задоволені.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20).

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Судом було встановлено, що 16 жовтня 2014 року ОСОБА_2 правомірно набула право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до встановленого законом порядку. Підстав для недійсності цього правочину в ході судового розгляду виявлено не було.

Щодо посилання сторони позивача на утримання будинку та земельної ділянки, сплата комунальних послуг та інших обов`язкових платежів, не є передбаченою законом підставою для набуття права власності на нерухоме майно.

А відтак, оскільки позовні вимоги про визнання права власності на спірне майно є похідними від вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсним в частині покупця, то у задоволенні зазначених вимог також слід відмовити.

Зважаючи на викладене, суду не було доведено належними і допустимими доказами наявність у справі передбачених законом підстав недійсності окремих частин правочину, чи правочину в цілому, зміни договору, або переведення прав покупця, у зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Також, оскільки в задоволенні позову відмовлено по суті, у справі відсутні підстави для застосування строку позовної давності, як про це просить представник відповідача.

Заходи забезпечення позову у справі підлягають скасуванню відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними в частині покупця договорів купівлі-продажу та визнання права власності - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2020 року шляхом:

- зняття арешту з будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0044, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 ;

- зняття заборони вчиняти будь-які дії, щодо будинку і земельної ділянки та будь-які нотаріальні дії пов`язані з посвідченням будь - яких правочинів, реєстраційні дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно щодо будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0044, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя І.О. Фінагеєва