ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5080/22 Справа № 2-6474/11 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В.В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Деркач Н.М.

за участю секретаря Драгомерецька А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" Перепелиці Юлії Вікторівни

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2022 року по справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Кредит Дніпродо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням суду від 27.04.2012 року позовні вимоги Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро суму заборгованості за кредитним договором № 020407-USD від 02.04.2007 року в розмірі 4 667 718 грн. 98 коп., в тому числі: несплачена частка кредиту 2 865 601,09 грн., несплачені відсотки за користування кредитом 1 196 336,64 грн., пеня за несвоєчасне погашення часток кредиту 287 485,84 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків 164 834,40 грн., три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту 98 854,16 грн., три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків за користування кредитом 54 606,84 грн., судовий збір в розмірі 1 820 грн., а всього 4 669 538 грн. 98 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.07.2013 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року, за поданням державного виконавця встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 .

18.08.2021 року до Бабушкинського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задоволено.

Скасувано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , встановлене ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" Перепелиця Ю.В., не погоджуючись з вказаною ухвалою, вважає її необґрунтованою, незаконную, постановленою всуперечь вимог чинного законодавства.

В обґрунтування скарги зазначила, що заборгованість боржника ОСОБА_1 за кредитним договором є непогашеною, та значною, а сама боржник перебуває в Єдиному реєстрі боржників, оскільки має ряд невиконаних грошових зобов`язати, добровільно сплатити борги не бажає, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 з метою уникнення відповідальності за кредитними зобов`язаннями може виїхати за межі України, що створить для Банка несприятливі наслідки у вигляді неможливості виконати судове рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в травні 2022 року звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви зазначила, що підставою винесення ухвали суду про заборону у праві виїзду за межі України став встановлений судом факт того, що боржник у добровільному порядку заборгованість не сплачує. Бабушкінським ВДВС ДМУЮ були проведені виконавчі дії, внаслідок яких заборгованість боржника була частково погашена.

24.07.2013 року постановою державного виконавця передано у власність стягувача непродане заставлене майно в рахунок погашення боргу за виконавчим документом, а саме, квартири АДРЕСА_1 . Реалізовано через електронні торги транспортний засіб Мерседес Бенц НОМЕР_2 , кошти від реалізації якого перераховані на рахунок стягувача. 24.12.2014 року постановою державного виконавця виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». У 2016 році стягувач повторно звернувся до органів виконавчої служби з примусового виконання рішення суду. 05.09.2016 року постановою державного виконавця відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 10.09.2012 року № 403/11497/12 у сумі залишку боргу 2543738,02 грн. Наразі державним виконавцем проводяться дії направлені на погашення боргу. ОСОБА_1 ніяким чином не перешкоджає проведенню виконавчих дій та не ухиляється від виконання грошового зобов`язання. Сума боргу погашена у значній сумі за рахунок особистого майна боржника. ОСОБА_1 не ухиляється від виконання грошового зобов`язання, сприяла проведенню виконавчих дій з арешту та реалізації майна на виконання рішення суду, тому вважає, що встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України на цей час порушує її законні права та свободи, як громадянки України.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження під час розгляду вказаної заяви.

Так, рішенням суду від 27.04.2012 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро суму заборгованості за кредитним договором № 020407-USD від 02.04.2007 року в розмірі 4 667 718 грн. 98 коп., в тому числі: несплачена частка кредиту 2 865 601,09 грн., несплачені відсотки за користування кредитом 1 196 336,64 грн., пеня за несвоєчасне погашення часток кредиту 287 485,84 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків 164 834,40 грн., три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту 98 854,16 грн., три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків за користування кредитом 54 606,84 грн., судовий збір в розмірі 1 820 грн., а всього 4 669 538 грн. 98 коп.

10.09.2012 року представником позивача отримано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк Кредит Дніпросуму заборгованості за кредитним договором № 020407-USD від 02.04.2007 року в розмірі 4 667 718 грн. 98 коп., в тому числі: несплачена частка кредиту 2 865 601,09 грн., несплачені відсотки за користування кредитом 1 196 336,64 грн., пеня за несвоєчасне погашення часток кредиту 287 485,84 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків 164 834,40 грн., три відсотки річних за несвоєчасну сплату кредиту 98 854,16 грн., три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків за користування кредитом 54 606,84 грн., судовий збір в розмірі 1 820 грн., а всього 4 669 538 грн. 98 коп..

У виконавчому листі вказано номер справи 403/11497/12, разом з цим в іншій частині виконавчий лист повністю відповідає змісту рішення суду від 27.04.2012 року у справі № 2-6474/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

23.09.2013 року до суду надійшло подання Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Подання було обґрунтовано тим, що боржник рішення суду не виконав у строк встановлений для самостійного виконання та є підстави вважати, що боржник ухиляється від його виконання, тому є необхідність вжити заходи у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. На підтвердження вказаних обставин виконавцем було надано виконавчий лист постанову про відкриття виконавчого провадження № 34449703, супровідний лист.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції правильно виходив з вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Так, відповідно до вимог ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із вимогами ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті. Крім цього, відповідно до вимог ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Як кореспондує стаття 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Пунктом 5 частини 1статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» регламентовано, що право громадянина України на виїзд із України може бути тимчасово обмежено у випадку його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з вимогами ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Чинне законодавство України не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення також відсутня.

З огляду на значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», пункті 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Як констатував у своєму висновку суд касаційної інстанції, то поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за свідоме ухилення від їх виконання.

Відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, як і відомостей про обізнаність його з прийнятими під час виконавчого провадження постановами державного виконавця, строків їх виконання тощо, не може слугувати підставою для обмеження його конвенційних і конституційних прав, допоки протилежне не буде встановлено судом.

Ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року не містить посилань на докази та підстави, якими керувався суд приймаючи рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянки шамової А.О.

Підставою для встановлення обмеження вказано несплата боржником у добровільному порядку заборгованості.

Матеріали додані до клопотання державного виконавця також не містять доказів або посилань на такі докази, щодо умисного ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи виконавче провадження № 34449703 було закінчено, у зв`язку із поверненням виконавчого документа на підстав п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час закриття виконавчого провадження № 34449703), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В межах виконавчого провадження № 34449703 державним виконавцем було передано непродане заставлене майно в рахунок погашення боргу за виконавчим документом та реалізовано через електронні торги транспортний засіб належний боржнику, у зв`язку із чим заборгованість зменшилась до 2669538,98 грн.

05.09.2016 року державним знову виконавцем відкрито виконавче провадження № 52118955 на підставі виконавчого листа виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 10.09.2012 року. В межах зазначеного виконавчого провадження виконавцем прийнято постанови про арешт коштів боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, про арешт коштів боржника.

Обмеження, що накладаються на боржника, можуть вважатися обґрунтованими лише у випадку, коли вони переслідують мету гарантування стягнення цих боргів. Відповідно, продовжувати обмеження на тривалий час не можна без періодичного перегляду їх обґрунтованості.

На це Європейський суд з прав людини звернув увагу у рішенні від 11 травня 2021 року у справі «Стецов проти України» (заява № 5170/15)

У справі «Гочев проти Болгарії», рішення від 26 листопада 2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив, що тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям:

- ґрунтуватися на національному законі;

- переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції;

- відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії», скарга N 66485/01; рішення Європейського Суду від 11 травня 2021 року за справою «Стецов проти України», скарга N5170/15).

Заперечуючи проти задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець в суді першої інстанції не надав жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, хоча на нього покладається відповідний обов`язок, не надано таких доказів, або посилань на такі докази і суду апеляційної інстанції АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" .

Доводи апеляційної скарги АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що єдиним дієвим заходом забезпечення виконання рішення суду боржником ОСОБА_1 є саме тимчасове обмеження у праві виїзду боржника -фізичної особи за межі України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Верховний Суд в постанові по справі №331/8536/17-ц від 28.10.2020 року виклав правову позицію, яка полягає у наступному тимчасове обмеження особистої свободи фізичної особи в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України саме з метою невиконання цього рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, колегія суддів виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що існування заборони на виїзд ОСОБА_1 за межі України в період дії воєнного стану, у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України, не дає можливості заявнику ОСОБА_1 реалізувати основоположні права людини,закріплені в Конституції України, а саме: порушується її права на вільне пересування, передбачене ст.33 Конституції України, захисту свого життя та здоров`я , передбаченого статею 27 Конституції України.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі рішення суду, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В.Свистунова

Н.М. Деркач