Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6959/22 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/6959/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області та ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування постанови та акта державного виконавця

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через представника Войтовича Михайла Степановича ,

на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 27 липня 2022 року, яка постановлена під головуванням судді Полонця С.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 через представника адвоката Войтовича М.С. звернулася до суду з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області та ОСОБА_2 . Просить визнати незаконними та скасувати: постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 13 липня 2022 року, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сладь Тетяною Павлівною у зведеному виконавчому провадженні АСВП №30537249, про передачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу в сумі 1 538 702,90 грн. житлового будинку загальною площею 214 кв.м та земельної ділянки площею 0,0904 га з кадастровим номером :05:021:0005, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_4 на підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, ухваленої в справі №295/6177/19; акт передачі майна в рахунок погашення боргу від 13 липня 2022 року, виданий старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сладь Т.П. у зведеному виконавчому провадженні АСВП №30537249, про передачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу в сумі 1 538 702,90 грн. житлового будинку загальною площею 214 кв.м та земельної ділянки площею 0,0904 га з кадастровим номером :05:021:0005, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, ухваленої в справі №295/6177/19.

Позов обґрунтований тим, що старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сладь Т.П. при проведенні виконавчих дій лише пересвідчилася в тому, що спірне нерухоме майно належить боржнику ОСОБА_4 , але при цьому не з`ясувала сімейного стану останнього та не встановила, чи придбане нерухоме майно в період шлюбу. Старший державний виконавець залишила поза увагою ту обставину, що майно, яке було передано на примусову реалізацію, а згодом - передано стягувачу ОСОБА_2 , належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, незважаючи на те, що у матеріалах виконавчого провадження є копія ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 20 травня 2015 року (справа 296/3289/13-ц), якою визначена частка ОСОБА_4 у майні, право власності на яке набуте разом з дружиною ОСОБА_1 за час шлюбу, тобто з 25 липня 1987 року по дату постановлення ухвали, і становить Ѕ частину від усього цього майна. Вказаними діями права ОСОБА_1 порушені.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 27 липня 2022 року у відкритті провадження у цивільній справі відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, через представника адвоката Войтовича М.С. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що предметом розгляду у даній справі є правомірність передачі державним виконавцем стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу нерухомого майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя без виділу частки в натурі, а тому спір у цій справі не має ознак публічно-правового характеру, оскільки стосується порушеного майнового права ОСОБА_1 . Постанова та акт державного виконавця, хоча і прийняті суб`єктом владних повноважень, але спрямовані на реалізацію приписів цивільного законодавства та впливають насамперед на майнові права позивача. У зв`язку з цим спірні правовідносини носять приватно-правовий характер та не належать до юрисдикції адміністративного суду. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі №810/497/18.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, але до нього не додано доказів надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи. Колегія суддів апеляційного суду, встановивши, що відзив на апеляційну скаргу подано без додержання вимог частини четвертої ст.360 ЦПК України, повертає його ОСОБА_2 без розгляду.

Від відповідача Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до змісту частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Войтович М.С. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у цивільній справі скасувати, а справу направити для проводження розгляду до Богунського районного суду м.Житомира.

ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги - відмовити, оскільки позивач не є учасником виконавчого провадження та спір підвідомчий адміністративному суду.

Інші учасники справи до суду не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовували. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Участь у суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 не є стороною зведеного виконавчого провадження №30537249 та не наділена правом на оскарження рішень державного виконавця в передбаченому ЦПК України порядку, а тому розгляд її позову віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції з таких мотивів.

Відповідно до п.1 частини першої ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за винятком випадку, коли розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин, і їх особливістю є участь у справі фізичної особи як сторони спору.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, по-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 462/2646/17 та від 16 жовтня 2019 року справі № 663/1738/16-ц.

Відповідно до частини першої ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої ст.4 КАС України визначено поняття адміністративної справи - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Під суб`єктом владних повноважень Кодекс адміністративного судочинства України розуміє орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої ст.4 КАС України).

У позовній заяві представник позивача посилається на те, що в 1987 році ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , а 05 жовтня 2006 році останній уклав договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0904 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 був виданий 22 травня 2007 року державний акт серії ЯБ №549662 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :05:021:0005, за вищевказаною адресою. У 2008 році ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок загальною площею 214 кв.м, житловою площею 67,8 кв.м, за вищевказаною адресою.

Також у позовній заяві йдеться про те, що у державній виконавчій службі на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №30537249 про стягнення боргу з ОСОБА_4 (боржника) на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Постановою про арешт майна боржника від 24 лютого 2021 року державною виконавчою службою накладений арешт на житловий будинок та земельну ділянку, а ухвалою суду в справі №296/11276/13-ц за поданням державного виконавця звернуто стягнення на спірне нерухоме майно, право власності на яке станом на день звернення державного виконавця з поданням до суду за боржником в установленому законом порядку не зареєстроване, оскільки ОСОБА_4 не вчиняв дій щодо скасування реєстрації права власності за ОСОБА_7 . Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) через ДП «Сетам» тричі проводилися електронні торги з реалізації спірного нерухомого майна (житлового будинку та земельної ділянки), які не відбулися. На повідомлення та пропозицію ст.державного виконавця відповідного відділу стягувач ОСОБА_2 виявив бажання та надав згоду отримати нереалізоване нерухоме майно в рахунок погашення боргу. Постанову про передачу майна стягувачу винесено 13 липня 2022 року та актом від цієї ж дати ст. державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Сладь Т.П. передала стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу: цілий житловий будинок та всю земельну ділянку з кадастровим номером :05:021:0005, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідно до частини дев`ятої ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» може бути підставою для оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року в справі №818/337/17 зазначив, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Представник ОСОБА_1 обґрунтовує незаконність постанови про передачу майна та акта передачі майна державної виконавчої служби щодо цілого житлового будинку та всієї земельної ділянки стягувачу в рахунок погашення боргу тим, що спірне нерухоме майно придбано за час шлюбу та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 20 травня 2015 року в справі №296/3289/13-ц визначена частка ОСОБА_4 у майні, право спільної сумісної власності на яке було набуте разом з дружиною ОСОБА_1 за час шлюбу, тобто з 25 липня 1987 року по дату винесення ухвали, і становить Ѕ частину від всього цього майна.

Чинним законодавством передбачено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Отже, фактично позивач звернулася з цим позовом за захистом речового права на нерухоме майно (житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться на адресою: АДРЕСА_1 ), яке, за її твердженнями, є спільною сумісною власністю, оскільки було набуте боржником ОСОБА_4 у шлюбі з нею.

Отже, у цій справі спір не має ознак публічно-правового, оскільки стосується захисту майнового права позивача ОСОБА_1 . Хоча постанова та акт винесені суб`єктом владних повноважень у зведеному виконавчому провадженні, у якому ОСОБА_1 не є стороною, але вимоги позивача спрямовані на реалізацію приписів цивільного законодавства та впливають насамперед на майнові права позивача ОСОБА_1 .

За таких обставин, заявлені вимоги мають вирішуватися за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства, як помилково вважав суду першої інстанції, оскільки випливають із цивільних правовідносин та спрямовані на захист речового права позивача на нерухоме майно (спірний житловий будинок та земельну для його розміщення та обслуговування).

Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення п.1 частини першої ст.186 ЦПК України та помилково відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження в цивільній справі.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до Богунського районного суду м.Житомира для вирішення питання щодо відкриття провадження у цивільній справі.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника Войтовича Михайла Степановича , задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 27 липня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 19 вересня 2022 року.