ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/118/22Головуючий у 1-й інстанції Братків І. І.
Провадження № 22-ц/817/842/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 951/118/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2022 року, ухваленого суддею Братків І.І., у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2022 року АТ КБ Приват Банк звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 04.11.2015 року у розмірі 14786,20 грн. Станом на 25.01.2022 року заборгованість складається з: 11961,52 грн за тілом кредиту та 2824,68 грн. - за простроченими відсотками.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, підписав заяву № б/н від 04.11.2015 року. При підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У подальшому збільшив розмір кредитного ліміту до 12000 грн. У свою чергу, у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 25.01.2022 року виникла заборгованість у сумі 14786,20 грн

Заочним рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2022 року в позов АТ КБ Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приват Банк заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 04.11.2005 (тілом кредиту) у сумі 11961 грн. 25 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приват Банк витрати по сплаті судового збору у розмірі 2004 грн. 91 коп.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 17 серпня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2022 року у справі № 951/118/22 за позовом АТ КБ Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивачем надано копії документів, які не засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Також не надано доказів законності повноважень особи, що здійснювала/затверджувала розрахунок заборгованості за кредитним договором.

В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем карти, зазначеної в наданій позивачем копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 4.11.2015 року. Оскільки судом не встановлено дату отримання карти позивачем, отже договір про надання банківських послуг б/н від 4.11.2015 року не може вважатися укладеним, та з огляду на ч. 2 ст. 631 ЦК України, таким, що набрав чинності. Відповідно відсутній обов`язок відповідача виконати свої обов`язки щодо повернення коштів згідно такої домовленості в силу вимог ч. 1 ст. 631 ЦК України через не визначеність строку останньої.

Представник АТ КБ Приват Банк адвокат Деркач О.Р. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначила, що безпідставним і нічим не спростованим є твердження апелянта про підписання розрахунку заборгованості неналежною особою. В матеріалах справи наявна довіреність представника банку з повноваженням щодо підписання документів. Доказів, які б спростовували повноваження особи, яка підписала розрахунок заборгованості відповідачем ні в суд першої інстанції, ні в апеляційний суд не надано.

Скаржник в апеляційній скарзі стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ним кредитної картки. Таке твердження апелянта спростовується матеріалами справи і насамперед випискою по рахунку, яка знаходиться в матеріалах справи.

З виписки по рахунку вбачається, що 21.12.2017 року відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 ключем до карткового рахунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку останній отримав на мобільний телефон, який вказав сам (п. 1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в заяві. Картковий рахунок рахунок фізичної особи, до якого випущена карта (п.п.1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. Відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п.1.1.1.25 Умов комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта). Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль.

Скаржник після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Також слід звернути увагу, що узагальнюючі доводи відповідача про неотримання кредитної картки та кредитних коштів, та не користування такими, логічно виникає питання, чому починаючи з 2017 року він жодного разу не звернувся в банк із заявою про несанкціоноване відкриття на його ім`я кредитного рахунку, користування кредитними коштами та не ставив питання про здійснення банком блокування такого рахунку, а натомість користувався коштами на цьому рахунку.

Відповідачем також не надано доказів, що кошти, які знаходились на вказаному рахунку, були його особистими коштами.

В матеріалах справи також знаходиться копія «Паспорту споживчого кредиту» (засвідчений особистим підписом відповідача 21.12.2017 року) і який містить всі істотні умови договору, в тому числі і відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

Доказів, які спростовували підписання цього паспорту апелянтом не подано.

Факт користування коштами банку та сплати останнім платежів на погашення заборгованості по кредиту та відсотків ним не спростований, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. У зв`язку з вище викладеними обставинами просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік встановлено, що з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 481 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 14786,2 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 =248100 грн).

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів переглядає рішення суду лише в частині задоволення позовних вимог та судових витрат. В інші частині рішення суду не оскаржується, тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву № б/н від 04.11.2015 року.

У анкеті заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять договір банківського обслуговування, а також, що він зобов`язується ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку зі змінами Умов і правил надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приват Банк».

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк».

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 25.01.2022 року становить 14786,20 грн., з яких: 11961,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 11961,52 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2824,68 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 11961,52 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту), яка й підлягає до задоволення.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що подані до суду позивачем копії документів належним чином не завірені. В матеріалах справи наявна довіреність представника банку з повноваженням щодо підписання документів. Доказів які б спростовували повноваження особи, яка підписала розрахунок заборгованості відповідачем ні в суд першої інстанції, ні в апеляційний суд заявником не надано.

Також голослівними є посилання апелянта про те, що у справі відсутні докази отримання ним карти, отже договір про надання банківських послуг б/н від 04.11.2005 року не може вважатися укладеним.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підтвердження заявлених позовних вимог щодо отримання відповідачем кредитних коштів було надану виписку з його карткового рахунку, з якого убачається факт отримання та користування ОСОБА_1 позиченими коштами та їх часткового повернення.

Крім того, позивачем було надано розрахунок заборгованості, копію анкети заяви, довідки про отримані банківські картки та про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

Заявником не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки по його картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження №61-9618св19).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 убачається, що спочатку на картку відповідача було встановлено кредитний ліміт на суму 5000 грн., а в подальшому ліміт неодноразово збільшувався та зменшувався. Вказані обставини щодо розмірів кредитного ліміту також відображені у наданій позивачем виписці з карткового рахунку, де після зміни такого ліміту відповідач продовжував використовувати позиченими коштами та частково їх повертав.

Тобто, відповідач здійснював часткове погашення заборгованості. Своїми діями з погашення боргу останній додатково підтверджував згоду зі всіма умовами кредитування та визнавав заборгованість по кредиту.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення, операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).

Отже, надані позивачем виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості колегія суддів вважає належними та допустимими доказами по справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

Колегія суддів не приймає до увагу посилання в апеляційні скарзі на те, що після ухвалення рішення звернутись до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності п. 15 ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, яким передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суд першої інстанції задовольнив лише позовні вимоги щодо стягнення тіла кредиту, відмовивши при цьому у задоволенні стягнення заборгованості за простроченими відсотками. Тому дана норма закону у даній справі не може застосовуватись, адже не поширюється на заборгованості щодо тіла кредиту.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з ОСОБА_1 суми непогашеного (простроченого) тіла кредиту у розмірі 11961 грн 52 коп.

Що стосується стягнення судового збору із ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приват Банк у розмірі 2004 грн 91 коп, то колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухваленню нового, яким витрати щодо сплати судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 13 статті 12 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням, виданим Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 від 06 квітня 2016 року, яке є безтерміновим і дійсним на всій території України.

Справа про стягнення кредитної заборгованості безпосередньо пов`язана з його правом на пільги щодо сплати платежів за користування кредитом, тому відсутні правові підстави для покладання на відповідача судових витрат по сплаті судового збору позивачем.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції компенсувати за рахунок держави у відповідності до вимог ст. 141 частини 6 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2022 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приват Банк судового збору у розмірі 2004 грн. 91 коп скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким витрати щодо сплати судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених статтею 389 частиною 3 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак