Провадження № 2/760/2359/22
Справа № 760/4661/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2022 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.;

представника позивача - Савицької С.Л. (ордер від 22.02.2021),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_4 ) про звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

18.02.2020 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Насадчука П.А. (на підставі ордеру), в якій позивач просив суд:

- звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), присуджених на користь ОСОБА_2 , згідно рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18.03.2019;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у розмірі 1/4 заробітки (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до її повноліття.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Усатова І.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.03.2020 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.07.2020 здійснено перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

22.02.2021 від позивача надійшли уточнення позовних вимог, в яких він виклав їх в наступній редакції:

- припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), присуджених на користь ОСОБА_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що стягуються з позивача згідно рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18.03.2019 у справі № 757/31144/18;

- стягнути з ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з даною позовною заявою і до її повноліття.

При цьому позивач просить позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до її повноліття - залишити без розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11.06.2021 вирішено закрити підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16.09.2021 задоволено заяву про самовідвід головуючого в справі судді Усатової І.А.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2021 для розгляду зазначеної справи визначено суддю Кушнір С.І.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.09.2021 задоволено заяву про самовідвід головуючого в справі судді Кушнір С.І.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2021 для розгляду зазначеної справи визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.10.2021 справу прийнято до провадження, призначено до розгляду у судовому засіданні на 30.11.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30.11.2021 розгляд справи було відкладено на 17.02.2022.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, 17.02.2022 розгляд справи було перенесено на 22.03.2022.

22.03.2022 розгляд справи перенесено на 28.07.2022.

Враховуючи клопотання відповідача, 28.07.2022 ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30.11.2021 розгляд справи було відкладено на 15.09.2022.

У судове засідання, призначене на 15.09.2022 з`явився представник позивача, який наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових заявах, поданих до суду.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, зокрема, вказує, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18.03.2019 постановлено стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.06.2018 і до їх повноліття.

Наголошує, що на час ухвалення вказаного рішення, фактичні обставини, зокрема щодо місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суттєво змінилися - вона стала проживати з батьком, і цій обставині судом не надано належної правової оцінки, в силу тривалого розгляду справи у спрощеному порядку.

Зауважує, що виникла ситуація за якої мати, з якою дитина не проживає отримує на її утримання аліменти, при цьому жодних витрат на її утримання не несе.

При цьому звертається увага на те, що батько повністю забезпечує дитину і вона з ним безпосередньо проживає, та проте батько продовжує сплачувати аліменти на користь матері.

Таким чином, позивач вважає, що є всі підстави звільнити батька, з яким стала проживати дитина від сплати аліментів на її утримання матері.

В позові вказується, що за обопільною згодою сторін, майже відразу, після фактичного припинення шлюбних відносин, а саме з березня-квітня 2018 року, молодша донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стала проживати з позивачем за місцем проживання позивача, а малолітня донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилась проживати з матір`ю, ОСОБА_2 , за її місцем проживання.

Щодо доводів відповідачки про те, що молодша донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була відібрана у неї позивачем без її згоди, то позивач просить врахувати, що відповідачка до суду та/або до органів опіки та піклування де б порушувала питання про негайне відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, - не зверталась.

Позивач підсумовує, що не зважаючи на суттєву зміну сімейних обставин, а саме того факту, що одна із доньок проживає з ним та перебуває на повному його утриманні, він весь час належним чином сплачую встановлений судом розмір аліментів на користь відповідачки на двох дітей.

Зазначає, що у зв`язку з зазначеним постало питання щодо звернення до суду з позовом у даній справі про припинення стягнення з нього аліментів на утриманні доньки ОСОБА_3 .

Щодо правової позиції відповідача

14.12.2020 до суду надійшов відзив на позов в якому ставиться питання про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування заперечень позовних вимог, зокрема, звертається увага на те, що ОСОБА_3 не проживає, а тимчасово перебуває у позивача завдяки його протиправній поведінці.

Так, як вказується у відзиві, після фактичного припинення шлюбних відносин у травні 2018 року відповідачка разом з двома малолітніми дітьми - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 переїхала у квартиру за адресою: АДРЕСА_5 . Там вони проживали разом до квітня 2019, коли ОСОБА_1 самовільно, без узгодження та попередження забрав доньку ОСОБА_3 до себе.

Зазначається, що факт проживання двох дітей з мамою аж до квітня 2019 року підтверджується і рішеннями судів у справі № 757/31144/18 про стягнення аліментів з ОСОБА_8 на двох дітей.

Вказується, що у квітні 2019 року, коли ОСОБА_1 без попередження та узгодження з ОСОБА_2 забрав ОСОБА_3 з садочку та відмовився її повертати.

Зауважується, що у смс переписці з ОСОБА_2 , яка велась по телефонах № НОМЕР_3 (що належить ОСОБА_1 ) та № НОМЕР_4 (що належить ОСОБА_2 ) відповідач повідомив, що тепер ОСОБА_3 буде жити з ним, а ОСОБА_4 з мамою.

Відповідачка доводить, що ОСОБА_1 без згоди матері забрав ОСОБА_3 , змінив її місце проживання, відмовився виконати численні прохання про повернення ОСОБА_3 та перешкоджав її побаченням з мамою.

При цьому, відповідачка зазначає, що намагалась повернути дитину, задля чого неодноразово зверталась до самого позивача та у поліцію, однак позивач відмовився повернути ОСОБА_3 .

Вказує, що за таких умов, вважаючи за необхідне судовому порядку визначати місце проживання дитини, позивачка звернулась з позовом до Солом`янського районного суду міста Києва, який відкрив провадження у справі № 760/15413/19 розгляд якої триває.

На думку відповідача, оскільки наразі рішення, яке б визначало, що ОСОБА_3 має проживати з батьком, немає, то фізичне перебування ОСОБА_3 у батька не означає, що вона проживає з ним, оскільки це є тимчасовим вимушеним перебуванням зумовленим його неправомірними діям.

Також, відповідач висловила думку, що оскільки право на аліменти не можуть виникати з неправомірних дій батьків, а відповідачка не винна у тому, що позивач без її згоди та законних на те підстав забрав дитину та вживала усіх залежних від неї заходів для повернення дитини, то це не може бути причиною для припинення виплати аліментів.

Крім того, відповідачка зазначає, що у силу можливостей робить усе, щоб забезпечити належне утримання дитини та витрачає на це кошти, однак у цьому їй чиняться перешкоди, оскільки позивач протиправно повністю обмежив її у спілкуванні та побаченнях з дитиною та звів його до декількох раз у місяць завжди у своїй присутності.

На підтвердження зазначеного посилається на постанову Київського апеляційного суду від 21.05.2020 у справі № 757/31144/18, яка частково змінена постановою Верховного Суду від 25.11.2020, а також постановою Київського апеляційного суду від 08.10.2020, якими, за словами відповідачки, встановлені факти перешкоджання позивача у побаченнях з дитиною та встановлено обов`язок батька забезпечувати побачення матері з дитиною щосуботи з 10:00 до 17:00.

При цьому зауважується, що позивач ці рішення суду не виконував та не давав їй бачитись з дитиною, що підтверджується її зверненнями до поліції.

Наголошується, що відповідачка готова і планує використати усі кошти, які були отримані нею як аліменти, повністю витратити на утримання для забезпечення усіх інтересів ОСОБА_3 , як тільки ОСОБА_1 поверне дитину, або принаймні забезпечить постійне спілкування та побачення з дитиною, тобто як тільки у неї з`явиться така можливість.

Разом з тим, у відзиві звертається увага на те, що розпорядження № 141 від 01.07.2019 Васильківської районної державної адміністрації Київської області, на яке йде посилання у позові, про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 у справі № 320/4159/20 визнано протиправним.

Щодо документів, які надані позивачем на підтвердження місця проживання дитини, зауважується на тому, що позивач, відповідач та двоє дітей зареєстровані за одним місцем - АДРЕСА_6 . Однак фактично там ні діти, ні позивач, ні відповідачка ніколи не проживали, тому цей документ не свідчить, що ОСОБА_3 проживає з батьком.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18.03.2019 у справі № 757/31144/18-ц (провадження № 2/760/4546/19) ухвалено стягнути з з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.06.2018 і до їх повноліття.

Постановою від 10.07.2019 Київського апеляційного суду та постановою від 18.12.2019 Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вказане рішення суду залишено без змін.

Разом з тим, позивач у справі, що є предметом розгляду ( ОСОБА_1 ) доводить, що з квітня 2018 року молодша донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з ним, а друга донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим просить припинити стягнення з нього аліментів на утриманні доньки ОСОБА_3 .

Позивачем для долучення до матеріалів справи надано довідку про місце реєстрації ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_6 , та ордер на відповідне жиле приміщення, вказуючи, що такими документами підтверджується те, що дитина зареєстрована за місцем реєстрації позивача.

Також, на підтвердження факту проживання доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з позивачем ( ОСОБА_1 ), зокрема, надано:

- акт обстеження умов проживання від 04.06.2019, 10.06.2019, 23.07.2019, 24.07.2019 та 28.01.2021, складені представниками органу місцевого самоврядування та начальником ССДС Васильківської РДА Київської області;

- висновки органів опіки та піклування від 13.03.2020 та від 13.07.2020;

- договір про надання освітніх послуг в дошкільному навчальному закладу;

- довідку дошкільного закладу який відвідує дитина ОСОБА_3 ;

- декларацію про вибір лікаря первинної медичної допомоги;

- розпорядження Васильківської РДА Київської області про затвердження висновку про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , та надання їй дозволу виїзду за межі України;

- повідомлення батька ( ОСОБА_1 ) до служби у справах дітей та сім`ї Васильківської РДА від 25.07.2019 та від 12.09.2019 за змістом яких малолітня дочка ОСОБА_3 разом з батьком з метою оздоровлення та відпочинку, здійснила короткочасні поїздки за межі України;

- ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю;

- ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва про прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з батьком і об`єднання його в одне провадження з позовом матері - ОСОБА_2 про визначення місця проживання ОСОБА_3 ;

- фотографії дитини ( ОСОБА_3 ) та дитини ( ОСОБА_3 ) разом з батьком ( ОСОБА_1 ) - на підтвердження спільного проживання ОСОБА_3 з батьком та сумісне провадження вільного часу та відпочинку.

ОСОБА_2 щодо тверджень позивача про те, що молодша донька ( ОСОБА_3 ) за обопільною згодою сторін з квітня 2018 року проживає з позивачем категорично заперечує.

Так, відповідачка у справі ( ОСОБА_2 ) доводить, що ОСОБА_1 у квітні 2019 року без її згоди забрав дитину ( ОСОБА_3 ) та змінив її місце проживання без законних на те підстав, на її звернення щодо повернення дитини до неї, повернути дитину відмовився.

На підтвердження таких доводів відповідачем до матеріалів справи, зокрема, долучено:

- електронні докази у вигляді скріншотів зображень з екрана телефону позивачки, з відображенням переписки з позивачем;

- письмові звернення відповідачки до ОСОБА_1 від 15.07.2019, 19.07.2019, 01.08.2019, 28.01.2020;

- пояснення поліції після виклику від 10.10.2020, 12.09.2020, 18.07.2020, 11.07.2020.

На підтвердження того, що ОСОБА_3 проживала за місцем проживання матері (відповідачки) надано акт-довідку від 13.12.2018 № 29/6/1, затвердженої керуючим ЖК «Бульвар фонтанів» ТОВ «Куже Новосервіс», про фактичне постійне проживання осіб к квартирі АДРЕСА_7 , за змістом якої ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 2016 року фактично проживають у зазначеній квартирі.

Також, вбачається, що ОСОБА_2 зверталась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Васильківської районної державної адміністрації Київської області, Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження № 141 від 01.07.2019 Васильківської районної державної адміністрації Київської області за підписом в.о. обов`язки голови адміністрації Є. Червенка про затвердження Висновку служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України;

- визнати протиправними дії Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації щодо неналежного виконання своїх обов`язків при підготовці Висновку про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України;

- визнати протиправною відмову Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації у наданні інформації та документів на адвокатський запит від 21.04.2020 року, поданого в інтересах ОСОБА_2 та зобов`язати її надати запитувані документи та інформацію у повному обсязі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 у справі № 320/4159/20 зазначений позов було задоволено частково:

-Визнано протиправним Розпорядження № 141 від 01.07.2019 Васильківської районної державної адміністрації Київської області за підписом в.о. голови адміністрації Є.Червенка "Про затвердження Висновку служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 для тимчасового виїзду за межі України";

-Визнано протиправними дії Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації щодо неналежного виконання своїх обов`язків при підготовці Висновку про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України;

-Визнано протиправною відмову Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації у наданні інформації та документів на адвокатський запит від 21.04.2020 року, поданого в інтересах ОСОБА_2 .

-Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації надати адвокату запитувані документи та інформацію у повному обсязі на адвокатський запит від 21.04.2020 року;

-У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою від 21.01.2021 Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 320/4159/20 зазначене рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2020:

- В частині позовних вимог про: визнання протиправним та скасування розпорядження № 141 від 01.07.2019 Васильківської районної державної адміністрації Київської області за підписом в.о. обов`язки голови адміністрації Є.Червенка про затвердження Висновку служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України; та про визнання протиправними дії Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації щодо неналежного виконання своїх обов`язків при підготовці Висновку про підтвердження місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України - скасувати, провадження у справі в цій частині - закрито;

- В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2020- залишено без змін.

Крім того, судом встановлено, що у травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей, в якому просила визначити проживання малолітніх дочок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши їх проживати разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_8 .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21.06.2019 за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі № 760/15413/19.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом у вказаній справі, просив визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із ним.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.10.2019 у справі № 760/15413/19 прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей до спільного розгляду з первісним позовом; об`єднано такий зустрічний позов ОСОБА_1 в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 .

На момент винесення рішення у даній справі, розгляд справи № 760/15413/19 наразі триває.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вбачається, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

За змістом ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, заявник вправі звернутися до суду із заявою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, може бути тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України може стати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів.

Разом з тим, рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Висновки щодо застосування ст. 197 СК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 477/1165/20, від 03.02.2021 у справі № 125/2525/18, від 26.12.2019 у справі № 219/6287/17, від 26.09.2019 у справі № 760/32225/18, від 27.02.2019 у справі № 307/1186/17.

Основний правовий висновок, який міститься в таких постановах, зводиться до того, що лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів.

Проте практика застосування статті 197 СК України залежить від обставин кожної конкретної справи, з огляду на те, що «обставина, яка має істотне значення» у розумінні частини другої статті 197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22).

Суд погоджується з доводами позивача у даній справі про те, що право на аліменти має саме той з батьків, з ким проживає дитина.

Разом з тим, слід звернути увагу, що в даному контексті поняття «місце проживання дитини» не може враховуватись формально.

Зазвичай, мається на увазі постійне місце проживання дитини, тобто місце проживання з тим з батьків, з яким воно погоджене між батьками або визначене рішенням суду.

Натомість в справі, що є предметом розгляду, вбачається, що між батьками тривалий час питання місця проживання дитини ( ОСОБА_3 ) є спірним і продовжується до цього часу, тобто чітко та однозначно не визначено.

При цьому, вбачається, що на момент винесення рішення про стягнення аліментів від 18.03.2019 у справі № 757/31144/18-ц ОСОБА_1 факту не проживання однієї із доньок (а саме: ОСОБА_3 ) з матір`ю доведено не було. Відповідне судове рішення пройшло апеляційний та касаційний перегляд та набрало законної сили.

На думку суду, зміна місця проживання дитини за ініціативи того з батьків, з якого за рішенням суду вже стягуються аліменти, без погодження з іншим з батьків та без одночасного звернення до суду як з позовом про визначення місця проживання дитини, так і про звільнення від сплати аліментів, не може однозначно свідчити про те, що така зміна місця проживання дитини матиме постійний характер, та відповідно не є безумовною підставою для звільнення від сплати аліментів, адже звільнення від сплати аліментів може мати довготриваліші та істотні для дитини наслідки.

Відповідні дії, вчинені в умовах правового конфлікту щодо визначення місця проживання дитини та всупереч думки іншого з батьків, не можуть давати переваг в т.ч. в контексті сплати (звільнення від сплати) аліментів.

Як зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.04.2022 у справі № 706/1878/18 (провадження № 61-11601св21) особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини.

Щодо доводів позивачу про те, що аліменти є власністю дитини, натомість наразі вони відповідачкою на дитину не витрачаються, то, на думку суду, такі кошти зазвичай, проте не обов`язково, мають йти на поточні витрати на утримання дитини, однак також можуть накопичуватися та бути витрачені на дитину в будь-який час. Враховуючи наведене, відповідні доводи не можуть бути прийняті судом до уваги як такі, що мають суттєве значення для вирішення спору по суті.

Враховуючи все наведене в сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог та приписи ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений при зверненні з позовом, покладається на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич