Провадження № 4-с/761/63/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Марінченко Л.В.,

за участі

представника скаржника Поліщука М.Д.

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві в залі суду скаргу ОСОБА_2 , на дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в.о. начальника відділу Наталія Ахмад, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця - в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ахмад Наталії Іванівни щодо невжиття заходів, спрямованих на зняття арештів з майна боржника та скасування заборони на його відчуження, накладеного постановою від 11.09.2012 року та постановою від 04.04.2014 року державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 39703176 та зобов`язати державного виконавця - в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ахмад Наталії Іванівни або іншу уповноважену особу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві зняти арешти та скасувати заборони відчуження, накладені на майно боржника - ОСОБА_2 , накладеного постановою від 11.09.2012 року та постановою від 04.04.2014 року державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 39703176. Вимоги скарги заявник обґрунтовує тим, що в серпні 2021 року дізнався про існуючий арешт на майно та кошти вчинений державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Бялик Максимом Глібовичем. У відповідь на адвокатській запит представника скаржника Відділом примусового виконання рішень повідомлено, що 11.09.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на підставі заяви стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна заявника та заборони його відчуження; 04.04.2014 року державним виконавцем відділу винесено постанову про арешт майна, 19.12.2014 року державним виконавцем відділу винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, арешт з майна Заявника знято не було, матеріали вищезазначеного виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання, виконавчий лист № 2-10367/11 від 15.11.2012 року повторно до відділу не надходив, стягувач у вищезазначеному виконавчому провадженню являється Публічне Акціонерне Товариство «Брокбізнесбанк». Листом від 09.09.2021 року в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Ахмад Наталією було відмовлено у знятті арешту у зв`язку з відсутністю можливості задовольнити заяву оскільки відсутні підстави для зняття арешту. Заявник вважає таку бездіяльність Відділу примусового виконання рішень не законною з тих підстав, що станом на час розгляду скарги, відкриті виконавчі провадження відносно заявника на виконанні у відділі відсутні. Під час здійснення виконавчого провадження на майно заявника як боржника було накладено арешт, який не був скасований після повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. Стверджує, що факт обтяження його власності є втручанням у його вільне володіння майном і відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника.

Представник скаржника (боржника), адвокат Поліщук М.Д., у судовому засіданні скаргу підтримав повністю та пояснив те, що він вважає неправомірною відмову виконавця у не вчиненні дій щодо знаття арештів.

Представник суб`єкта оскарження: Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) та стягувач Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином, що відповідно до приписів чинного ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.08.2021 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) було надано ОСОБА_2 відповідь, зі змісту якої вбачається, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 39703176 з примусового виконання виконавчого листа № 2-10367/11 від 15.11.2012 року.

Державним виконавцем відділу 11.09.2013 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна та заборони на його відчуження.

04.04.2014 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про арешт майна боржника.

19.12.2014 року державним виконавцем відділу, керуючись п. 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV (в редакції, чинній на момент прийняття постанови) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу

Матеріали вищезазначеного виконавчого провадження № 39703176 знищено за закінченням терміну зберігання.

Виконавчий лист № 2-10367/11 від 15.11.2012 року повторно до відділу не надходив.

Листом від 09.09.2021 року в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Ахмад Натілією було відмовлено у знятті арешту в обґрунтуванні якого вказується, що наслідками завершення виконавчого провадження згідно ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» редакція закону 606-14 не передбачає зняття арешту з майна у разі повернення виконавчого документа без виконання на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд, розглядаючи питання ефективності захисту порушеного права особи на майно якого у рамках виконавчого провадження накладено арешт у постанові від 28.10.2020 року у справі 320/2494/20 зазначив, що позивач який є боржником перед банком, є стороною виконавчого провадження. У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7.02.2014 № 6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі 320/5432/18.

Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно до ч. 1 п.2 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження», (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно, а також станом на 19.12.2014 року, коли виконавче провадження було повернуто стягувачу без виконання), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно положень ст. 50 ч. ч. 2, 3 Закону України «Про виконавче провадження» №606- XIV від 21 квітня 1999 року в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

В силу ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Враховуючи ті обставини, що виконавчий документ повернутий стягувачу, повторно на примусове виконання не надходив, при цьому при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу накладені раніше арешти не знято, існування даних арештів до цього часу без наявності виконавчих проваджень порушують права заявника як власника майна, суд приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження»,-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця - в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ахмад Наталії Іванівни щодо невжиття заходів, спрямованих на зняття арештів з майна боржника та скасування заборони на його відчуження, накладеного постановою від 11.09.2012 року та постановою від 04.04.2014 року державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 39703176.

Зобов`язати державного виконавця - в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Ахмад Наталії Іванівни або іншу уповноважену особу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві зняти арешти та скасувати заборони відчуження, накладені на майно боржника - ОСОБА_2 , картка платника податків НОМЕР_1 , накладеного постановою від 11.09.2012 року та постановою від 04.04.2014 року державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 39703176.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України.

Суддя