П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 вересня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кондора Р.Ю., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, змінено найменування на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2021року, у складі судді Фазикош О.В.,-

встановив:

Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, змінено найменування на Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що 19.12.2013 р. рішенням Ужгородської міської ради № 1172, а саме пунктом 1.60 гр. ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ) було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та передано її в оренду строком на 5 років до 19.12.2018 р. В подальшому, 17.02.2014 р. на підставі зазначеного рішення між департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та гр. ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № 1691.

Відповідно до п. 1 даного договору Сторони погодили, що предметом цього договору є надання Орендодавцем Орендареві права на платне користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 .

Факт передання в оренду земельної ділянки (кадастровий номер :53:001:0760) підтверджується актом прийому-передачі, який сторонами був підписаний одночасно з Договором оренди землі №1691 від 17.02.2014 р. (п. 21 договору).

В подальшому, 10.02.2015 р., 24.02.2016 р., 05.09.2018 р. між сторонами було укладено додаткові угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 17.02.2014 р.

Додатковою угодою від 05.09.2018 р. про внесення змін до договору оренди землі від 17.02.2014 р. № 1691 було внесено зміни до пунктів 5,10,11 договору.

Відповідно до витягу Держгеокадастру із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 369 від 12.02.2018 р., станом на січень 2018 р., нормативно-грошова оцінка орендованої земельної ділянки площею 900 кв. м. становила 490 077,00 грн.

Таким чином, відповідно до п. 5, 10 додаткової угоди від 05.09.2018 р, орендна плата сплачується у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі та становить 14702,31 грн. на рік, вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 1225,19 грн.

Пунктом 13 Договору оренди встановлено, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, і в інших випадках, передбачених законом.

Розмір орендної плати повинен сплачуватись згідно нормативно-грошової оцінки чинної на день справляння податків, що Відповідачем зроблено не було, а натомість допущено значну заборгованість, яку необхідно сплатити до місцевого бюджету.

Пунктом 8 договору оренди землі встановлено, що даний договір укладено до 19.12.2018 р.

Пунктом 30 договору сторонами було врегульовано питання, що у разі неповернення земельної ділянки в зазначений термін, здійснити плату за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за землю у цьому випадку вноситься у розмірах, визначених цим договором.

Позивач зазначає що відповідачем не було виконано умови договору щодо повернення земельної ділянки, не підписано акту прийому-передачі.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на земельній ділянці з кадастровим номером :53:001:0760 по АДРЕСА_1 наявне нерухоме майно (незавершене будівництво), яке з 22.10.2015 р. належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 . Наявність нерухомого майна підтверджує постійне використання відповідачем зазначеної земельної ділянки, відтак з січня 2019 р. нарахування орендної плати здійснювалось за фактичне використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до п. 30 договору оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р.

28.02.2019 Ужгородською міською радою прийнято рішення № 1479, яким гр. ОСОБА_1 було затверджено вартість земельної ділянки, яка є предметом Договору оренди № 1691 від 17.02.2014 р. та вирішено її продати відповідачу.

В подальшому, на підставі вищезазначеного рішення, 12.12.2019 р. між Ужгородською міською радою та гр. ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :53:001:0760), площею 0,0900 га по АДРЕСА_1 . Однак, дані обставини ніяким чином не звільняють гр. ОСОБА_1 від своїх зобов`язань за Договором оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р., які відповідачем не були виконані. У відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість перед територіальною громадою м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє департамент міського господарства Ужгородської міської ради.

Оскільки орендар взяті на себе договірні зобов`язання в частині своєчасності та повноти оплати орендних платежів не виконував, на момент укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.12.2019 р. у відповідача була заборгованість за договором оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р. з липня 2018 р. по грудень 2019 р. в розмірі 21 335,75 грн. відповідно до розрахунку заборгованості.

За таких обставин обов`язок відповідача із внесення плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :53:001:0760 на підставі договору оренди землі №1691 від 17.02.2014 р. існує по даний час.

Відповідач зобов`язаний сплатити орендну плату за весь час користування земельною ділянкою з кадастровим номером :53:001:0760 на умовах оренди, припинення договору оренди не припиняє обов`язку гр. ОСОБА_1 щодо сплати орендної плати за період з липня 2018 р. по грудень 2019 р.

З врахуванням наведеного позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на його користь 21 335,75 грн. заборгованості по орендній платі за договором оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р. та судові витрати, у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 24 грудня 2021 року заявлений позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради 7 384,39 грн. заборгованість по орендній платі за договором оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р. та сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2102,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не дав належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не врахував умови укладеного між сторонами договору, а саме пункти 22,30 договору, та неправомірно частково задовольнив заявлений позов.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України у відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи заявлений позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за договором оренди може бути стягнута лише до закінчення строку договору, а якщо орендар не повертає майно після закінчення строку договору оренди, ці правовідносини врегульовані ч.2 ст. 785 ЦК України не залежно як такі правовідносини визначені в договорі.

З даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки такі відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що 19.12.2013 р. рішенням Ужгородської міської ради № 1172, а саме пунктом 1.60. відповідачу ОСОБА_1 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та передано її в оренду строком на 5 років до 19.12.2018 р. копія витягу із вказаного рішення міститься в матеріалах справи.

На підставі даного рішення між департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та гр. ОСОБА_1 укладено Договір оренди землі від 17.02.2014 року № 1691

Факт передання в оренду земельної ділянки (кадастровий номер :53:001:0760) підтверджується актом прийому-передачі, який сторонами був підписаний одночасно з Договором оренди землі №1691 від 17.02.2014 р. (п. 21 договору).

Між сторонами по справі в подальшому було укладено 10.02.2015 р., 24.02.2016 р., 05.09.2018 р. - додаткові угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 17.02.2014 р.

Додатковою угодою від 05.09.2018 р. про внесення змін до договору оренди землі від 17.02.2014 р. № 1691 було внесено зміни до пунктів 5,10,11 договору.

Відповідно до витягу Держгеокадастру із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 369 від 12.02.2018 р., станом на січень 2018 р., нормативно-грошова оцінка орендованої земельної ділянки площею 900 кв. м. становила 490 077,00 грн.

Відповідно до п. 5, 10 додаткової угоди від 05.09.2018 р, орендна плата сплачується у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі та становить 14702,31 грн. на рік, вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 1225,19 грн.

Пунктом 13 Договору оренди встановлено, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, і в інших випадках, передбачених законом. Розмір орендної плати повинен сплачуватись згідно нормативно-грошової оцінки чинної на день справляння податків.

Пунктом 8 договору оренди землі встановлено, що даний договір укладено до 19.12.2018 р.

Пунктом 30 договору сторонами було врегульовано питання, що у разі неповернення земельної ділянки в зазначений термін, здійснити плату за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за землю у цьому випадку вноситься у розмірах, визначених цим договором.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заброн відчуження об`єктів нерухомого майна, що міститься у матеріалах справи, щодо об`єкта нерухомого майна, на земельній ділянці з кадастровим номером :53:001:0760 по АДРЕСА_1 наявне нерухоме майно (незавершене будівництво), яке з 22.10.2015 р. належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 .

Згідно рішення Ужгородської міської ради № 1479 від 28.02.2019 ОСОБА_1 було затверджено вартість земельної ділянки, яка є предметом Договору оренди № 1691 від 17.02.2014 р. та вирішено продати її відповідачу.

В подальшому, 12.12.2019 р. між Ужгородською міською радою та гр. ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :53:001:0760), площею 0,0900 га по АДРЕСА_1 , копія якого міститься матеріалах справи.

Разом із тим, ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за Договором оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р., за ним на момент укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.12.2019 р. наявна заборгованість перед територіальною громадою м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє департамент міського господарства Ужгородської міської ради.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 21 вказаного Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

За приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України)

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 96 ЗК України встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма кореспондується відповідно зі ст. 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Матеріалами справи встановлено, що строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився 19.12.2018, сторонами не було продовжено строку дії вказаного договору. Відповідач-орендар не повернув земельну ділянку, а фактично продовжував нею користуватися.

Згідно із ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1 та 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У ч.1 ст. 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Частиною 1 ст.763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, визначений договором.

Згідно із ч.4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (ч.4 ст. 291 ГК України). Правові наслідки припинення договору оренди визначаються приписами ЦК України щодо регулювання договору найму.

Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі

Згідно з ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

За змістом ст.ст. 610-612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Законодавець у частині першій статті 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі № 910/16362/18, а також в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Так, після припинення договору оренди користування майном стає неправомірним. Якщо орендар не повертає майно після закінчення строку договору оренди орендодавець вправі звернутися до суду з позовом про стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга статті 785 ЦК України), в межах розгляду якого орендар вправі спростувати доводи щодо неповернення ним цього майна чи наявності вини у такому неповерненні.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19. Аналогічно така позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 904/577/20.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення із відповідача суми заборгованості станом, яка існувала на час закінчення строку дії договору від17.02.2014 р. №1691 (грудень 2018 року) в розмірі 7 384,39 грн., та обґрунтовано в цій частині задовольнив заявлений позов.

Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини між сторонами.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно частково задовольнив заявлений позов.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: