КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 372/723/19
провадження № 22-ц/824/6733/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Семенюк Т. А., Ящук Т. І.

при секретарі Полянчук І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади с. Красна Слобідка Обухівського району Київської області до Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації права власності, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2021 року в складі судді Потабенко Л. В.,

встановив:

У лютому 2019 року перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади с. Красна Слобідка Обухівського району Київської області звернувся до суду з позовом до Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації права власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Краснослобідська сільська рада Обухівського району Київської області є органом місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальних громад с. Красна Слобідка та с. Безіменне на території Обухівського району Київської області. Загальний склад ради становить 14 осіб.

08 серпня 2017 року була скликана сьома сесія Краснослобідської сільської ради сьомого скликання, на час скликання якої діяв Регламент роботи Краснослобідської сільської ради шостого скликання, затверджений рішенням Краснослобідської сільської ради від 16 грудня 2010 року № 2.2-VІ.

Відповідно до протоколу сесії на ній були присутні 7 депутатів із числа ради, що підтверджується списком присутніх депутатів.

Згідно з ч. 12 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Тобто, у даному випадку, сесія мала бути повноважною за присутності 8 депутатів Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області.

Незважаючи на вказане, після затвердження порядку денного, одним із питань, що виносилося головою сільської ради на розгляд сесії стала заява ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Згідно з відомостями про результати поіменного голосування під час прийняття рішення Краснослобідської сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 від 08 серпня 2017 року «за» проголосувало 7 депутатів і сільський голова, головою ради оголошено, що рішення прийнято.

На думку першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, рішення від 08 серпня 2017 року № 31.7-VІІ прийняте Краснослобідською сільською радою під час неповноважної сесії, меншістю із загального складу депутатів ради, тобто з порушенням вимог статей 46, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому на підставі ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» має бути визнане недійсним.

Посилаючись на зазначене, перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави просив визнати недійсним рішення 7 сесії Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області 7 скликання від 08 серпня 2017 року № 31.7-VІІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 » ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36931517 від 06.09.2017, про державну реєстрацію права

власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0316 га з кадастровим номером :01:015:0052, що розташована в с. Красна Слобідка Обухівського району Київської області.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2021 року залучено Обухівську міську раду Київської області в якості правонаступника Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором у порушення вимог ст. 56 ЦПК України не визначено складу територіальної громади села Красна Слобідка Обухівського району Київської області, відсутні підтвердження порушення її прав відповідачем, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Крім того, оскаржуване рішення органу місцевого саморядування було прийнято повноважною сесією ради відповідно до вимог Закону Укпраїни «Про місцеве самоврядування в Україіні», оскільким за його прийняття проголосувало 7 депутатів та сільський голова, що свідчить про наявність кворуму.

Депутатами було прийнято рішення про припинення повноважень одного з депутатів, у результаті чого правомочним складом стало 7 депутатів, що відпоідало кількості депутатів, які ухвалювали рішення 08 серпня 2017 року, що свідчить про правомірність рішення ради від 08 серпня 2017 року.

30 грудня 2021 року заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2021 року, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на ті підстави , що судом першої інстанції не враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року в справі № 320/9663/15-а.

Зазначає, що сьома сесія Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області є неповноважною, а прийняті на ній рішення - незаконними як такі, що прийняті за відсутності кворуму. На засіданні ради були присутніми лише 7 депутатів із 14, а складення повноважень одним із депутатів (без його присутності на засіданні ради) не впливає на відсутність кворуму. При цьому голос сільського голови може бути врахований лише при визначенні результатів голосування та не може свідчити про прийняття оспореного рішення повноважним складом ради.

Щодо наявності підстав для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді в особі територіальної громади с. Красна Слобідка Обухівського району Київської області зазначив, що вказаний орган визначено відповідачем у цій справі, адже саме його незаконне рішення і є предметом оскарження. Територіальна громада с. Красна Слобідка на цей час не є конкретно визначеною зареєстрованою юридичною особою, і, як наслідок, позбавлена права на самостійне звернення до суду за захистом порушених прав.

У зв`язку з цим, у даному спорі територіальна громада не може виступати як самостійний суб`єкт цивільних правовідносин і мати такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин, а тому прокурор звернувся до суду з даним позовом як самостійний позивач, позаяк іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів територіальної громади села Красна Слобідка, виходячи із спірних правовідносин, не існує (правовий висновок Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 916/749/17, від 25.09.2020 у справі № 921/341/19).

Крім того, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки у випадку необґрунтованості прокурором наявності підстав для представництва у справі, наслідком є застосування положень, передбачених статтею 185 ЦПК України про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо у встановлений судом строк ці недоліки усунуті не були. Водночас, судом першої інстанції 20 травня 2019 року відкрито провадження у справі та зазначено про дотримання вимог 175, 177 ЦПК України, що свідчить про обґрунтованість прокурором підстав для здійснення представництва інтересів у суді.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник Київської обласної прокуратури Федоренко О. П. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Після оголошення 09.08.2022 по справі перерви в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Обухівської міської/ ради Київської області просив розглядати справу без його участі (а.с. 223).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 серпня 2017 року відбулося засідання 7 сесії 7 скликання Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області. Загальний склад ради становив 14 депутатів, присутні були 7 депутатів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Першим питанням вказаної сесії був розгляд заяви депутата ОСОБА_9 про дострокове припинення повноважень депутата.

На дату скликання сесії 08 серпня 2017 року діяв Регламент роботи Краснослобідської сільської ради 6 скликання, затверджений рішенням Краснослобідської сільської ради від 16 грудня 2010 року № 2.2-VІ.

Рішенням Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області від 08 серпня 2017 року № 31.7-VІІ було затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки загальною площею 0,0392 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номером ділянки :01:015:0052, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 30.08.2017 зареєстрував право власності на земельну ділянку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 січня 2019 року № 153425355.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

У справі, що переглядається, перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади с. Красна Слобідка Обухівського району Київської області звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації права власності, посилаючись при цьому як на підставу позову на те, що рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки прийняте Краснослобідською сільською радою під час неповноважної сесії, меншістю із загального складу депутатів ради, тобто з порушенням вимог статей 46, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором у порушення вимог статті 56 ЦПК України не визначено складу територіальної громади с. Красна Слобідка Обухівського району Київської області, відсутні підтвердження порушення її прав відповідачем, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Крім того, оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування було прийнято повноважною сесією ради відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки за його прийняття проголосувало 7 депутатів та сільський голова, а тому є правомірним та законним.

Депутатами було прийнято рішення про припинення повноважень одного з них, у результаті чого правомочним складом стало 7 депутатів, що відповідало кількості депутатів, які ухвалювали рішення 08 серпня 2017 року, що свідчить про законність цього рішення та безпідставність позову прокурора.

Таким чином, аналіз оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що підставами відмови в задоволенні позову є: 1) відсутність обґрунтування прокурором порушення прав територіальної громади відповідачами, необхідність їх захисту; 2) правомірність спірного рішення ради як такого, що прийняте з дотриманням вимог закону повноважним складом сесії Краснослобідської сільської ради.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції у частині визначення правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог прокурора, виходячи з такого.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Зверненню до суду із позовом як самостійно особою, так і шляхом представництва передує юридичний факт порушення, невизнання чи оспорення прав особи (держави у випадку представництва прокурором) чи її законних інтересів.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Згідно з частинами першою-другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Комплексний аналіз вказаних правових норм дозволяє виснувати про те, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором, та є ефективним.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зокрема, такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та багатьох інших.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76).

Звертаючись до суду із позовом у цій справі, перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави просив визнати недійсним рішення 7 сесії Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області 7 скликання від 08 серпня 2017 року № 31.7-VІІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 » ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36931517 від 06.09.2017, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0316 га з кадастровим номером :01:015:0052, що розташована в с. Красна Слобідка Обухівського району Київської області.

Таким чином, предметом позову є рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 372/1684/14-ц).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)).

З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Обґрунтовуючи підстави позову у цій справі, перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області посилався на те, що власником спірної земельної ділянки (з кадастровим номером :01:015:0052) є територіальна громада с. Красна Слобідка, спірне майно вибуло з володіння власника без її волі та у зв`язку з прийняттям незаконного рішення органом місцевого самоврядування інші громадяни втратили право на приватизацію в законний спосіб.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Власник із дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86)).

Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, оскільки задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39).

Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)).

Аналогічний правовий висновок щодо ефективного способу захисту підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Таким чином, з урахуванням релевантної судової практики Великої Палати Верховного Суду, пред`явлення позовних вимог про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування, про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на майно не є необхідним для ефективного відновлення прав. Належним та ефективним способом захисту порушених прав власника є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, проте такі вимоги прокурор не заявляв, не уточнював із таких мотивів позовних вимог та не змінював підстав позову.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №372/770/19.

Отже, у контексті цієї справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, проте помилилися щодо нормативно-правових підстав мотивування такої відмови, а тому оскаржуване судове рішення підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає зміні, але виключно у частині мотивів його ухвалення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Семенюк

Т. І. Ящук