ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 613/96/21 Номер провадження 22-ц/814/2594/22Головуючий у 1-й інстанції Сеник О.С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник позивача - адвокат Некрасов О.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційно скаргою ОСОБА_1

на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Сеник О.С., повний текст рішення складено - 01 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації, про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів.

05.02.2021 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації, про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів, в якому просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати Забродівську сільську раду Богодухівського району Харківської області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме в графі «батько» вказати ОСОБА_1 ; стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь позивача ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дати народження дитини і до досягнення дитиною повноліття. Також просила розглянути клопотання про призначення судово-медичної експертизи. Судові витрати по справі покласти на відповідача та стягнути з нього на користь позивача сплачений нею судовий збір та інші витрати (а.с. 23-27).

Позовні вимоги (з урахуванням заяви від 05.02.2021 року про уточнення позовних вимог) мотивовані тим, що позивач мала відносини із ОСОБА_1 , внаслідок яких позивач завагітніла та народила дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач ОСОБА_2 стверджує, що відповідач ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини, однак, на повідомлення позивача про вагітність відповідач жодним чином не відреагував. Оскільки шлюб між сторонами зареєстровано не було, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений за прізвищем матері, а ім`я по батькові дитини було записано зі слів матері відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України. Позивач вважає, що у даному випадку суд має встановити факт батьківства відповідача. Підставою для визначення батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що оскільки відповідач не визнає батьківства дитини, то вона не має можливості стягнути аліменти із дня народження дитини, про що неодноразово повідомляла відповідача. Вважає, що ухилення від батьківства є доказом, що підтверджує ухилення відповідача від сплати аліментів. Також вказала, що ОСОБА_1 працює, не має інших утриманців, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на дитину у розмірі 1/4 частки від його доходів.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 03 березня 2021 року у справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза (а.с. 44-47).

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства та стягнення аліментів - задоволено частково.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внесено до актового запису № 04, складеного 16 вересня 2020 року Забродівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні зміни:

в графі «Відомості про батька» виключити відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

зазначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 січня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн., витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 7 614,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., а всього 9 522,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 908,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, враховуючи висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, яким встановлено батьківство ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 з вірогідністю 99,%, фотографії та переписку, якими підтверджено факт наявності близьких відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , пояснення свідків щодо періоду, в який мали місце ці відносини, а саме з липня 2019 року по грудень 2019 року, дату народження дитини, а також визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 . Враховуючи, що біологічним батьком дитини ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , тому з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 необхідно виключити відомості про ОСОБА_1 як про батька вказаної дитини, та внести відомості про ОСОБА_1 , громадянина України, як про батька дитини. Виходячи з матеріалів справи, беручи до уваги позицію відповідача, який у поданій до суду письмовій заяві зазначив про свою згоду сплачувати аліменти, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення аліментів з дня пред`явлення даного позову з 26.01.2021 року з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд розглянув і вирішив справу без його участі у судових засіданнях. Із тексту рішення йому стало відомо, що його представником - адвокатом Варченком О.П. подано до суду письмову заяву, яку він підтримав у судовому засіданні, та в якій він просив суд розглянути дану справу без участі відповідача, зазначив у ній, що з позовними вимогами відповідач згоден у повному обсязі. Суд також вказав у рішенні, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі. Зазначене не відповідає дійсності, оскільки він не звертався до суду із заявою про визнання позову. Також не наділяв свого представника визнати позов, в т.ч. факт батьківства щодо дитини позивача. Його позиція по справі була протилежною, а тому за відсутності належного підтвердження про визнання ним позову, суд не мав підстав ухвалити рішення з посиланням на цю обставину. Таким чином, факт, начебто, визнання ним позову в суді першої інстанції, має бути відхилений апеляційним судом. Це дає підстави переглянути справу в повному обсязі, що потребує переоцінки наявних у справі доказів апеляційним судом. Суд в основу свого рішення про визнання батьківства поклав висновок експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14.05.2021 року. Зазначені та нижче приведені обставини потребуть проведення повторної експертизи. Визнання позову та погодження з цим висновком не відповідало його волевиявленню. З цих підстав не можна вважати встановленим те, що йому було роз`яснено право висловити свої заперечення проти висновку і заявити клопотання про проведення у справі повторної експертизи. При цьому, сам висновок при такому розгляді справи не може вважатися достовірним та допустимим доказом. Призначення і саме проведення експертизи було здійснено з істотним порушенням законодавства, що вбачається зі змісту експертного висновку. Експертиза була призначена за клопотанням позивача. З ним не було погоджено і не заслухано його думку щодо експертної установи. Даній експертній установі він не довіряє. Дослідження, відбір зразків проведені з порушенням методики такої експертизи, висновки експертизи не можуть вважатися достовірними. Показання свідків, на які послався у рішення суд, не можуть бути належними доказами для встановлення факту батьківства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Некрасов О.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесенні витрати на правничу допомогу у розмірі 10 200 грн.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

У судове засідання апеляційного суду вдруге не з`явився відповідач ОСОБА_1 19.09.2022 року на електронну пошту суду він направив заяву про відвід колегії суддів, яка розглянута судом у відповідності до вимог ст.ст. 39-41 ЦПК України. Подана відповідачем заява про відвід колегії суддів вказує, що відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте, більше заяв та клопотань від відповідача про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Заброди Богодухівського району Харківської області народилася дитина ОСОБА_3 , про що Забродівською сільською радою Харківської області складено актовий запис № 04 від 16 вересня 2020 року.

16 вересня 2020 року Забродівською сільською радою Богодухівського району Харківської області видано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 , в якому матір`ю дитини зазначена ОСОБА_2 , громадянка України, а батьком ОСОБА_1 , громадянин України (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно зі ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

З урахуванням викладеного, оскільки ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебувала, в актовому записі та у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , запис про батька дитини було вчинено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України та зазначено батьком дитини за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі - ОСОБА_1 , громадянина України, дитині було присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » та по батькові « ОСОБА_1 ».

Як встановлено частиною 2 статті 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року).

Згідно висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14.05.2021 № СЕ-19/121-21/5863-БД, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ймовірність даної події складає 99,% (а.с. 57-72).

Вказаний експертний висновок відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, з клопотанням про проведення повторної або додаткової експертизи відповідач до суду не звертався.

Відповідач ОСОБА_1 у надісланій до суду письмовій заяві зазначив, що своє батьківство визнає.

Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що є подругою ОСОБА_2 . Підтвердила, що позивачк та відповідач мали близькі відносини. Вперше вона познайомилася із ОСОБА_1 на Дні народження ОСОБА_2 у липні 2019 року, у листопаді 2019 року вони вдвох приїжджали до ОСОБА_7 на День народження та поводили себе як пара.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що є сусідом ОСОБА_2 , має з нею дружні відносини. Зазначив, що позивач та відповідач зустрічалися з середини липня 2019 року по грудень 2019 року, востаннє він бачив їх удвох приблизно 20 грудня 2019 року, однак, Новий рік ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уже святкували окремо.

Крім того, судом першої інстанції досліджено у судовому засіданні зміст наявного в матеріалах справи СD-диску, на якому містяться спільні фотознімки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також фото смс-повідомлень переписки сторін, які підтверджують наявність близьких відносин між позивачем та відповідачем.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , в частині відомостей про батька, суд першої інстанції зазначив наступне.

За приписами ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є, зокрема, виконавчі органи сільських, селищних і міських рад.

Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 6 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою, зокрема, одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини.

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Згідно з п.1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 (далі по тексту - Правила № 96/5), зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

За приписами п.2.6 Правил № 96/5 разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Як встановлено пунктом 2.13.1 Привал № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Згідно з п.2.16.4 Правил № 96/5 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Беручи до уваги наведене, враховуючи, що біологічним батьком дитини ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 необхідно виключити відомості про ОСОБА_1 як про батька вказаної дитини, та внести відомості про ОСОБА_1 , громадянина України, як про батька дитини.

Щодо позовних вимог в частині стягнення із ОСОБА_1 аліментів на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дати народження дитини і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції зазначив наступне.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.27 Конвенції ООН про права дитини).

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України).

Судом першої інстанції встановлено факт батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частина 2 ст. 191 СК України передбачає, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Вказана правова норма передбачає вчинення позивачем певних дій, направлених на одержання аліментів з відповідача та неможливість їх отримання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У даному випадку, важливе значення має доказування факту ухилення відповідача від сплати аліментів.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів починаючи з дати народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також відомості про вжиття позивачем відповідних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не змогла отримати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому стягнення аліментів необхідно проводити з дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 26.01.2021 року.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню, суд першої інстанції вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Приписами частини першої статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України).

Суд першої інстанції встановив, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, тобто, погодився із розміром аліментів, про стягнення якого просила позивач - ј частка від усіх доходів, щомісячно.

Відомостей про стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також доказів відсутності у відповідача можливості сплачувати аліменти у вказаному вище розмірі до матеріалів справи не надано. З клопотанням про витребування відповідних доказів сторони до суду не звертались.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом даного спору є встановлення факту батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язання Забродівську сільську раду Богодухівського району Харківської області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме в графі «батько» вказати ОСОБА_1 ; стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь позивача ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дати народження дитини і до досягнення дитиною повноліття.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув і вирішив справу без участі відповідача у судових засіданнях, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з протоколу підготовчого судового засідання від 03.03.2021 року, відповідач ОСОБА_1 брав участь у підготовчому судовому засіданні, також брала участь у цьому засіданні позивач ОСОБА_2 , судом першої інстанції було роз`яснено сторонам процесуальні права, з`ясовано судом наявність клопотань у сторін, позивач підтримала своє клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, головуючим суддею була з`ясована у відповідача думка щодо заявленого клопотання, відповідач не заперечував проти її призначення (а.с. 42-43). Після повернення суду з нарадчої кімнати, судом першої інстанції була проголошена ухвалена від 03.03.2021 року про призначення по справі вказаної експертизи із зазначенням у вступній частині ухвали про участь відповідача ОСОБА_1 у даному судовому засіданні. Викладене свідчить про те, що відповідач був присутній при вирішенні судом першої інстанції питання про призначення вказаної експертизи, мав процесуальну можливість поставити експерту свої питання, висловити свою думку щодо визначення експертної установи для її проведення, однак, відповідач такими правами не скористався. Згідно розписки (а.с. 48) відповідач ОСОБА_1 03.03.2021 року отримав копію ухвали суду від 03.03.2021 року про призначення у справі експертизи.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що у первісній позовній заяві, також в уточненій позовній заяві від 05.02.2021 року позивач просила суд призначити вказану експертизу, у мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції від 12.02.2021 року про відкриття провадження у справі суд також зазначив про заявлене позивачем клопотання про призначення цієї експертизи (а.с. 32). Згідно розписки (а.с. 39) відповідач ОСОБА_1 особисто отримав у суді 16.02.2021 року повідомлення про виклик у судове засідання на 03.03.2021 р. на 14-00 год., копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 12.02.2021 року, копію позовної заяви з додатками та копію уточненої позовної заяви, що вказує на обізнаність відповідача з приводу заявленого позивачем клопотання про призначення експертизи. З часу відкриття провадження у справі 12.02.2021 року до часу призначення судом експертизи 03.03.2021 року відповідач мав процесуальну можливість підготуватися до вирішення цього клопотання позивача, отримати відповідну правову допомогу з цього питання, підготувати свої питання, обрати та запропонувати відповідну установу для її проведення тощо, але такими правами відповідач не скористався.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно протоколу судового засідання відповідач ОСОБА_1 також брав участь у підготовчому судовому засіданні 09.06.2021 року, на якому головуючий суддя доповів про надходження до суду 25.05.2021 року висновку експерта, за клопотанням відповідача ОСОБА_1 у даному підготовчому засіданні була оголошена перерва для надання відповідачу часу для подачі документів (а.с. 80-82).

Згідно протоколу судового засідання від 17.08.2021 року відповідач ОСОБА_1 брав участь у підготовчому судовому засіданні, заявляв клопотання про намір укласти угоду з адвокатом, про незгоду з висновком експертизи (а.с. 96).

Згідно протоколу судового засідання від 20.08.2021 року відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Варченко О.П. брали участь у підготовчому судовому засіданні, адвокатом Варченком О.П. були долучені до матеріалів справи ордер на участь у справі від 18.08.2021 року, копія свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю та витяг з угоди про надання правової допомоги від 18.08.2021 року, укладеної між адвокатом Варченком О.П. та Заїкою В.В., засвідчену підписами ОСОБА_1 та адвоката Варченка О.П. (а.с. 100-103). Ухвалою суду від 20.08.2021 року було закрито підготовче провадження у справі, справа призначалася до судового розгляду на 03.09.2021 року (а.с. 105-106).

Згідно протоколу судового засідання від 03.09.2021 року відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Варченко О.П. брали участь у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень згідно позову, адвокат Варченко О.П. суду пояснив, що відповідач заперечує щодо встановлення факту батьківства, можлива помилка в людському факторі, він не проти визнати, але якщо підтвердить повторна експертиза (а.с. 109-110).

Доводи апеляційної скарги про те, що із тексту рішення відповідачу стало відомо, що його представником - адвокатом Варченком О.П. подано до суду письмову заяву, яку він підтримав у судовому засіданні, та в якій він просив суд розглянути дану справу без участі відповідача, зазначив у ній, що з позовними вимогами відповідач згоден у повному обсязі, що суд також вказав у рішенні, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, але зазначене не відповідає дійсності, оскільки він не звертався до суду із заявою про визнання позову, також не наділяв свого представника визнати позов, в т.ч. факт батьківства щодо дитини позивача, що його позиція по справі була протилежною, а тому за відсутності належного підтвердження про визнання ним позову, суд не мав підстав ухвалити рішення з посиланням на цю обставину, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2021 року адвокатом Варченком О.П. були подані дві заяви до суду (за вх. №613/7245/21-Вх. та за вх. №613/7247/21-Вх), в яких він просив суд розглянути справу без участі відповідача у зв`язку з перебуванням відповідача у відрядженні за межами району, з позовними вимогами відповідач ОСОБА_1 згоден в повному обсязі, батьківство своє визнає, сплачувати аліменти згоден (а.с. 121,122). Згідно протоколу у судовому засіданні 25.10.2021 року брав участь адвокат Варченко О.П. (а.с. 155-156).

Дослідивши витяг з угоди про надання правової допомоги від 18.08.2021 року, укладеної між адвокатом Варченком О.П. та Заїкою В.В. (а.с.100-103), то з нього вбачається, що клієнт надав адвокату право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, заявляти клопотання та відводи, визнавати повністю або частково позови, підписувати та подавати від імені клієнта та у його інтересах усі необхідні документи (серед іншого але не виключно заяви, заперечення, замовлення, клопотання, скарги), брати участь у судових засіданнях та у дослідженні доказів, замовляти проведення експертиз тощо.

Отже, за змістом укладеної угоди про надання правової допомоги від 18.08.2021 року, адвокат Варченко О.П. був наділений правом від імені відповідача визнавати повністю або частково позови.

Згідно ч.1.2,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Колегія суддів, з урахуванням наданих відповідачем ОСОБА_1 (згідно договору про надання правової допомоги) повноважень адвокату Варченку О.П. в частині визнання позову, безпосередньої участі адвоката Варченка О.П. у судовому засідання 25.10.2021 року при ухваленні судового рішення та, як вбачається з протоколу судового засідання від 25.10.2021 року, адвокат Варченко О.П. просив розглянути справу у відсутність відповідача, оскільки відповідач згоден з позовними вимогами, після оголошеної у судовому засіданні перервинадійшла друга заява представника відповідача - адвоката Варченка О.П. про визнання позову (вх. №613/7247/21-Вх (а.с. 121)), яка була оголошена судом та підтримана представником відповідача, приходить до висновку про те, що суд першої інстанції пересвідчився у позиції сторони відповідача щодо визнання відповідачем позову, у зв`язку з чим представником відповідача -адвокатом Варченком О.П. була подана суду саме друга заява аналогічного змісту про визнання відповідачем позову.

В описовій частині рішення суд виклав позицію відповідача по справі у відповідності до вимог п.2 ч.3 ст. 265 ЦПК України, зазначивши про визнання відповідачем позову, що узгоджується з вимогам вказаної норми.

Доводи апеляційної скарги про те, що, факт, начебто, визнання відповідачем позову в суді першої інстанції, має бути відхилений апеляційним судом, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дотримався вимог ЦПК України в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що справу слід переглянути в повному обсязі, що потребує переоцінки наявних у справі доказів апеляційним судом, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 1 ст. 367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав правильну правову оцінку наявним доказам у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в основу свого рішення про визнання батьківства поклав висновок експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14.05.2021 року, що наведені відповідачем обставини потребуть проведення повторної експертизи, що визнання позову та погодження з цим висновком не відповідало його волевиявленню, що йому не було роз`яснено право висловити свої заперечення проти висновку і заявити клопотання про проведення у справі повторної експертизи, що висновок експерта при такому розгляду справи не може вважатися достовірним та допустимим доказом, призначення та проведення експертизи було здійснено з істотним порушенням законодавства, що вбачається зі змісту експертного висновку, що експертиза була призначена за клопотанням позивача, що з ним не було погоджено і не заслухано його думку щодо експертної установи, що даній експертній установі він не довіряє, що дослідження, відбір зразків проведені з порушенням методики такої експертизи, висновок експертизи не може вважатися достовірним, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки відповідачу судом були роз`яснені процесуальні права, клопотання про призначення повторної експертизи стороною відповідача не заявлялося, клопотання позивача про призначення експеризи розглянуто судом у присутності відповідача, доповнення, клопотання, зауваження чи заперечення при цьому ним не заявлялися. Як вбачається з висновку експерта від 14.05.2021 року, 20.04.2021 року до відділу біологічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС для відбору зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи з`явилися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 . Відбір зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи проводився 20.04.2021 року в кімнаті відбору зразків відділу біолгічних досліджень та обліку Харківського НДЕКЦ МВС. Зразки букального епітелію гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 відібрані на стерильні нейлонові щіточки, поміщені у паперові конверти, які опечатані та на яких зроблені відповідні пояснювальні написи, упаковки завірені підписами гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після відбору зразків складено акт відбирання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження) від 20.04.2021 року.

Таким чином вбачається що при відборі зразків відповідач ОСОБА_1 зауважень та застережень не мав, ним були підписані упаковки відібраних зразків, що вказує на відсутність у ОСОБА_1 на той час будь-яких претензій в цій частині.

Доводи апеляційої скарги про те, що показання свідків, на які послався у рішенні суд, не можуть бути належними доказами для встановлення факту батьківства, то згідно ч.1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. По справі вбачається, що допитані судом першої інстанції свідки, повідомили про відомі їм обставини, що є предметом спору в частині вимог про визнання батьківства, допит свідків здійснено судом у відповідності до вимог ЦПК України, є належними та допустимими доказами, які відповідачем не спростовані.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною відповідача взагалі не надавалися суду докази на підтвердження заперечень позову, а надані стороною позивача докази не були спростовані відповідачем.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно п.1 ч.2 ст. 141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, до відзиву на апеляційну скаргу представник позивача -адвокат Некрасов О.В. надав ксерокопії ордеру від 25.08.2022 року на участь в Полтавському апеляційному суді, договору про надання правової допомоги №22/22 С-08 від 22.08.2022 року, акту про прийняття-передачу наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги від №22/22 С-08 від 22.08.2022 року у розмірі 10 200 грн., квитанції на ім`я ОСОБА_1 про направлення 05.09.2022 року листа на адресу відповідача (а.с. 210-214-224).

Від відповідача ОСОБА_1 клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Некрасова О.В., як це передбачено ч. 5 ст. 137 ЦПК України, до суду апеляційного суду не надходило.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненю понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 200 грн., які підтверджені належними та допустими доказами.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 200 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов