Справа № 201/5390/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1290/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача Лупол І.В., представника відповідача Гнатишака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року у складі судді Данилів Є.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів,-

встановив:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 08 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі голови правління Дубілета О.В., укладено депозитний договір, шляхом підписання заяви № SAMDN№8616 на оформлення вкладу «Стандарт», на підставі якої позивач оформив вклад на 100000,00 дол. США на строк 366 днів до 08 березня 2014 року включно. Процентна ставка була визначена 10% річних. Документом, який підтверджує приймання готівки в сумі 100000 доларів США від позивача слугує квитанція відповідача №2 ТR N CAGRAGR53778 від 08 лютого 2013 року до депозитного договору «Стандарт» № SAMDN№8616 від 08 лютого 2013 року.

10 грудня 2013 року за заявою позивача депозитний договір № SAMDN№8616 припинив свою чинність, а сума коштів, яка знаходилась на ньому, позивачем розділена на 80000 доларів США та 20 000 доларів США з укладенням наступних договорів: депозитного договору «Стандарт» від 10 грудня 2013 року № SAMDNWFD900 на суму 80 000 дол. США та депозитного договору «Стандарт» від 10 грудня 2013 року № SAMDNWFD800 на суму 20 000 дол. США.

25 грудня 2013 року позивачем з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладений депозитний договір «Стандарт» № SAMDNWFD300 на суму 25 000 доларів США. 25 грудня 2013 року позивачем через касу банку внесено грошові кошти у розмірі 25 000 дол. США.

Банк припинив нараховувати відсотки за депозитними договорами у березні 2014 року, а з травня 2014 року анулював відомості про банківські вклади позивача, які містилися на сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розділі доступу клієнта до совїх рахунків «Приват-24».

Окрім цього, просив зобов`язати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати ОСОБА_1 доступ до системи електронних платежів «Приват-24» з можливістю керування наступними рахунками: Рlаtіnum (розрахунковий рахунок НОМЕР_1 ), на якому 386,32 гривень; розрахункова карта (розрахунковий рахунок НОМЕР_2 ), на якій 1342,65 гривень; депозит карта (оформлення вкладу) (розрахунковий рахунок НОМЕР_3 ), на якій 212,33 доларів США; розрахункова карта (розрахунковий рахунок НОМЕР_4 ), на якій 3144,16 гривень; карта класу Еlесtrоn Приватбанк (розрахунковий рахунок НОМЕР_5 ) на якій 319,48 долaрів США; (GLMG) Голд для виплат (розрахунковий рахунок НОМЕР_6 ), на якій 8031,67 доларів США, оскільки відповідачем заблоковано клієнтську сторінку позивача в системі «Приват 24», доступу до управління власними коштами позивач немає.

Також позивач просив стягнути 250 000 гривень в якості компенсації моральної шкоди, оскільки через неналежне виконання банком свого обов`язку за депозитними договорами позивач несе серйозні втрати немайнового характеру.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вклади, які належать ОСОБА_1 за депозитними договорами «Стандарт» від 10.12.2013 року № SAMDNWFD900 - сума вкладу 80 000 доларів США, від 10.12.2013 року № SAMDNWFD800 - сума вкладу 20 000 доларів США, від 25.12.2013 року № SAMDNWFD300 сума вкладу 25 000 доларів США; 63 446,43 доларів США, як відсотки за користування депозитними коштами; 17 157,57 доларів США, як 3% річних.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в дохід держави 9605, 00 грн.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог оскаржив АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишено без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у частині задоволення позову про стягнення відсотків та пені за користування депозитними коштами скасовано, у цій частині справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення суми вкладів залишено без змін.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на те, що важливим питанням у процесі розгляду справи є дослідження наявності у позивача саме оригіналу договору та касового документу, який підтверджує факт внесення коштів на банківський рахунок у межах тієї суми, яку зазначає позивач у позовних вимогах, а також відповідності таких документів нормам законодавства.

Звертає увагу на те, що під час розгляду справи заявлено клопотання про витребування оригіналів документів, що були надані позивачем як додатки до позовної заяви, однак в судовому рішенні не надано оцінки наявності/відсутності оригіналів документів, які підтверджують внесення грошових коштів на депозитні рахунки та, як наслідок, факт виникнення правовідносин між сторонами за договорами банківського вкладу.

Стверджує, що банк під час розгляду справи зазначав, що позивачем на підтвердження існування правовідносин між ним і банком надані лише копії договорів, а квитанції або інші платіжні документи про внесення грошових коштів за такими договорами відсутні. В той же час довідка від 04 березня 2014 року не містить повної інформації по рахунках, а тому не може підтверджувати факт внесення/знаходження коштів на тому чи іншому банківському рахунку.

Звертає увагу на те, що 29 січня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання договорів банківського вкладу, однак судом при задоволенні вимоги про стягнення процентів за період після розірвання договорів не враховано факту розірвання позивачем договорів в односторонньому порядку, при цьому у договорах не має інформації про визначену процентну ставку після їх розірвання.

Також зазначає, що судом не враховано, що позивачем не було надано підтвердження його звернення до банку у 2014 році, а матеріали справи містять лише заяву від 29 січня 2016 року, в якій позивач заявив, що не має наміру в подальшому продовжувати співпрацю та бажає достроково розірвати договори. Відтак вважає, що нарахування 3% річних у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договорами у період з 02.03.2014 по 26.01.2016 є безпідставним, оскільки у вказаний період позивач не звертався із вимогою повернути вклад.

Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зважаючи на те, що постанова Львівського апеляційного суду від 28 січня 2021 року скасована судом касаційної інстанції із направленням на новий розгляд лише в частині стягнення відсотків за договорами банківського вкладу та 3% річних, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 08 лютого 2013 року ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали депозитний договір № SAMDN8616 на оформлення вкладу «Стандарт», строком на 366 днів, до 08 березня 2014 року, із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 10 % річних.

Документом, який підтверджує приймання банком готівки в сумі 100 000, 00 дол. США від позивача, є квитанція від 08 лютого 2013 року № 2 ТR N CAGRAGR53778 до депозитного договору «Стандарт» від 08 лютого 2013 року № SAMDN8616.

За заявою позивача 10 грудня 2013 року депозитний договір № SAMDN8616 припинив свою чинність, а суму коштів, яка обліковувалася на ньому, позивач розділив на дві суми у розмірі 80 000, 00 дол. США та 20 000, 00 дол. США з укладенням окремих договорів: депозитного договору «Стандарт» від 10 грудня 2013 року № SAMDNWFD900 на суму 80 000, 00 дол. США із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 10% річних та депозитного договору «Стандарт» від 10 грудня 2013 року №SAMDNWFD800 на суму 20 000, 00 дол. США із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 7 % річних.

25 грудня 2013 року ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали депозитний договір «Стандарт» № SAMDNWFD300 на суму 25 000, 00 дол. США із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 10 % річних.

ОСОБА_1 25 грудня 2013 року через касу банку вніс грошові кошти у розмірі 25000,00 дол. США, що підтверджується квитанцією від 25 грудня 2013 року № 1977 та договором № SAMDNWFD300, оформленим 25 грудня 2013 року.

Згідно із договором № SAMDNWFD300 банк прийняв грошові кошти від вкладника.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вимогами про повернення йому зазначених коштів, втім відповідно до наданих банком відповідей від 11 березня 2014 року № 217/03, від 29 вересня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140925/2087 діяльність ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території АР Крим вимушено припинена.

Умови пункту 10 заяви від 10 грудня 2013 року на оформлення вкладів №SAMDNWFD800 та № SAMDNWFD900 передбачають право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання.

У пункті 9 заяви на оформлення вкладу від 25 грудня 2013 року №SAMDNWFD300 передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання.

Згідно із умовами пункту 15 заяви на оформлення вкладів від 10 грудня 2013 року №SAMDNWFD800 та № SAMDNWFD900 у разі неповідомлення клієнтом за закінченням строку дії договору про намір забрати свої кошти, такий вклад автоматично продовжується ще на один строк.

Відповідно до повідомлення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 03 червня 2014 року №19.0.0.0/3-883 до Державного реєстру банків внесено запис щодо тимчасового призупинення діяльності Філії «Кримське регіональне Управління «ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (рішення Правління банку від 15 травня 2014 року № 18).

Позивач до матеріалів справи долучив лист від 29 січня 2016 року, адресований на ім`я голови правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дубілета А.В., який отриманий адресатом 02 лютого 2016 року, про повернення суми вкладів та відсотків за ними, яким ОСОБА_1 ініціював розірвання договорів банківських вкладів.

Суд першої інстанції встановив, що сума заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за відсотками за користування грошовими коштами від суми 80 000, 00 дол. США за період з 10 грудня 2013 року до 10 вересня 2018 року складає 38 000, 00 дол.США; від суми 20 000, 00 дол. США за період з 10 грудня 2013 року до 10 вересня 2018 року складає 13 571, 43 дол. США; від суми 25 000, 00 дол. США за період з 25 грудня 2013 року до 25 вересня 2018 року 11 875, 00 дол. США, що разом 63 446, 43 дол. США.

У сукупності банк прострочив своє грошове зобов`язання на 1 670 днів. Сума 3% річних від суми 80 000, 00 дол. США за період з 02 березня 2014 року до 26 вересня 2018 року становить 10 980, 82 дол. США (80 000, 00 х 3 % х 1 670 : 365). Сума 3 % річних від суми 20 000, 00 дол. США за період з 02 березня 2014 року до 26 вересня 2018 року становить 2 745, 31 дол. США (20 000, 00 х 3 % х 1 670 : 365). Сума 3 % річних від суми 25 000, 00 дол. США за період з 02 березня 2014 року до 26 вересня 2018 року становить 3 431, 51 дол. США (25 000, 00 х 3 % х 1 670 : 365).

Сукупний розмір 3 % річних за весь час прострочення, а саме з 02 березня 2014 року до 26 вересня 2018 року, за усіма вкладами становить 17157, 57 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з банку на користь позивача процентів на суму вкладу, суд першої інстанції вважав, що після розірвання договору банківського вкладу розмір процентної ставки залишається незмінним.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачами коштів підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, а грошові кошти за договорами банківських вкладів (сума депозитів разом із нарахованими відсотками в межах дії договорів) позивачу на його вимогу не виплачена, суд дійшов правильного висновку про їх стягнення у примусовому порядку.

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.

Зазначене узгоджується із висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Відповідно до пункту 2 договору від 10 грудня 2013 року № SAMDNWFD800 нарахування відсотків на суму вкладу починається з дня наступного за днем надходження коштів до банку та провадиться за кожен календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються.

Згідно із пунктом 7 цього договору, якщо за закінченням одного місяця вкладник не виявив намір забрати кошти, вклад автоматично пролонгується ще на один місяць.

Проценти за кожен місяць, на який продовжено мінімальний строк вкладу, нараховуються за процентною ставкою для вкладів цього найменування і мінімального строку, діючого в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до договору (пункт 9).

Відповідно до пункту 10 у вкладника та банку є право дострокового розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору.

Якщо вкладник вимагає розірвати договір, а 1 місяць з дати його оформлення чи продовження мінімального строку ще не сплинули, вкладнику повертається сума вкладу. За неповний місяць проценти виплачуються за ставкою вкладу «на вимогу» за фактичну кількість днів, які минули з дати оформлення вкладу чи з дати продовження мінімального строку, до дня розірвання договору (пункт 12).

Якщо вкладник вимагає розірвати договір, а мінімальний строк вкладу вже був продовжений один чи декілька раз, проценти за кожен повний місяць нараховуються в повному обсязі. Проценти за останній місяць, які на момент розірвання договору ще не спливли, нараховуються за умовами, наведеними у пункті 12 договору (пункт 13 договору).

Відповідно до пункту 2 договору від 10 грудня 2013 року № SAMDNWFD900 нарахування відсотків на суму вкладу починається з дня наступного за днем надходження коштів до банку та провадиться за кожен календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються.

Якщо за закінченням строку депозиту вкладник не виявив намір забрати кошти, вклад автоматично пролонгується на той самий строк, зазначений у розділі «Дані за вкладом» цього договору. Строк вкладу пролонгується неодноразово без особистої явки вкладника.

Згідно із пунктом 8 договору у вкладника та банку є право дострокового розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору.

Якщо вкладник вимагає розірвати договір, а 1 місяць з дати його оформлення чи продовження мінімального строку ще не сплинули, вкладнику повертається сума вкладу. За неповний місяць проценти виплачуються за ставкою вкладу «на вимогу» за фактичну кількість днів, які минули з дати оформлення вкладу чи з дати продовження мінімального строку, до дня розірвання договору (пункт 10).

Якщо вкладник вимагає розірвати договір, а мінімальний строк вкладу вже був продовжений один чи декілька раз, проценти за кожен повний місяць нараховуються в повному обсязі. Проценти за останній місяць, які на момент розірвання договору ще не спливли, нараховуються за умовами, наведеними у пункті 12 договору (пункт 11 договору).

Відповідно до пункту 2 договору від 25 грудня 2013 року № SAMDNWFD300 нарахування відсотків на суму вкладу починається з дня наступного за днем надходження коштів до банку та провадиться за кожен календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються.

Згідно із пунктом 9 договору у вкладника та банку є право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору.

Якщо вкладник вимагає розірвати договір, а 6 місяців з дати його оформлення ще не сплинули, вкладнику повертається сума вкладу. За неповні 6 місяців проценти виплачуються за ставкою вкладу «на вимогу» (з урахуванням пункту 8 договору) за фактичну кількість днів, які минули з дати оформлення вкладу чи з дати продовження мінімального строку, до дня розірвання договору (пункт 11).

Якщо вкладник вимагає розірвати договір за спливом 6 місяців з дати його оформлення, але до закінчення дати вкладу, зазначеного у розділі «Дані з вкладом», вкладнику повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються зі зниженою вдвічі процентною ставкою (з урахуванням пункту 8 договору) за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу чи продовження його строку до дня розірвання договору (пункт 12).

Позивач до матеріалів справи долучив лист від 29 січня 2016 року, адресований на ім`я голови правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дубілета А.В., отриманий адресатом 02 лютого 2016 року, про повернення суми вкладів та відсотків за ними.

Таким чином, матеріалами справи беззаперечно встановлено, що депозитний договір №SAMDNFD900 від 10 грудня 2013 року «Стандарт» строком на 12 місяців з основною карткою по вкладу 2635****45, за умовами якого у день укладення договору позивач вніс на особовий рахунок грошові кошти в сумі 80 000 дол. США з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів з відсотковою ставкою 10% річних з автоматичною пролонгацією дії договору, пролонговувався неодноразово, а саме до 10 грудня 2014 року, до 10 грудня 2015 року, 10 грудня 2016 року.

Депозитний договір № SAMDNF D800 від 10 грудня 2013 року «Стандарт» строком на 12 місяців з основною карткою по вкладу 2635****24, за умовами якого у день укладення договору позивач вніс на особовий рахунок грошові кошти в сумі 20 000 дол. США з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів з відсотковою ставкою 7% річних з автоматичною пролонгацією дії договору, пролонговувався до 10 грудня 2014 року, до 10 грудня 2015 року, 10 грудня 2016 року.

Депозитний договір № SAMDNF D300 від 25 грудня 2013 року «Стандарт» строком на 12 місяців з основною карткою по вкладу 2635****52, за умовами якого у день укладення договору позивач вніс на особовий рахунок грошові кошти в сумі 25 000 дол. США з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів з відсотковою ставкою 10% річних з автоматичною пролонгацією дії договору пролонговувався до 25 грудня 2014 року, до 25 грудня 2015 року, 25 грудня 2016 року.

Разом з тим, договори банківського вкладу № SAMDNF D900 від 10 грудня 2013 року, № SAMDNF D800 від 10 грудня 2013 року та № SAMDNF D300 від 25 грудня 2013 року, після їх неодноразової пролонгації були розірвані з 02 лютого 2016 року за ініціативою ОСОБА_1 , а саме поданням заяви від 29 січня 2016 року (29 січня 2016 р. п`ятниця, 30, 31 січня 2016р. субота, неділя + два банківських дні 01, 02 лютого 2016 року).

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок заборгованості за відсотками за договорами банківських вкладів, встановив, що такий не відповідає вимогам закону.

Відповідно до наказу Правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05 січня 2014 року № 7 процентна ставка за вкладами «на вимогу» з 06 січня 2014 року становить 1 % річних.

Згідно з протоколом Комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року №Э.DN/20/1/3/2/6-6789742 з 04 травня 2017 року розмір відсоткової ставки «до запитання» становить 0, 01 % річних.

Натомість, у поданих позивачем розрахунках, нарахування відсотків позивач здійснював за відсотковими ставками укладених договорів, які неодноразово пролонговувались, проте після ініціювання позивачем їх розірвання з 02.02.2016, розмір відсотків слід було обчислювати у період з 03.02.2016 по 03.05.2017 за ставкою 1% «на вимогу», з 04.05.2017 по 10.09.2018 за ставкою 0,01% «до запитання», а не ставкою, визначеною у Договорах банківського вкладу.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що за договором банківського вкладу № SAMDNF D900 від 10 грудня 2013 року розмір відсотків становить 18 216,13 дол. США, а саме: за період з 10.12.2013 по 02.02.2016 (785 днів) - 17 205,48 дол. США (80 000 дол. СШАх10%х785дн./365 днів = 17 205,48 дол. США); розмір відсотків за період з 03.02.2016 по 03.05.2017 (456 днів) становить 999,45 дол. США (80 000 дол. СШАх1%х456 дн./365 днів=999,45 дол. США); за період з 04.05.2017 по 26.09.2018 (строк обрахований позивачем (511 днів) становить 11,2 дол. США (80 000 дол. СШАх0,01%х511 дн/365 днів=11,2 дол. США);

За договором № SAMDNF D800 від 10 грудня 2013 року розмір відсотків становить 3 263,62 дол. США, а саме: за період з 10.12.2013 по 02.02.2016 року (785 днів) становить 3010,96 дол. США (20 000 дол. СШАх7%х785дн./365 днів=3010,96 дол. США); розмір відсотків за період з 03.02.2016 по 03.05.2017 (456 днів) становить 249,86 дол. США ( 20 000 дол. СШАх1%х456 дн./365 днів=249,86 дол. США); за період з 04.05.2017р. по 26.09.2018 (строк обрахований позивачем (511 днів) становить 2,8 дол. США (20 000 дол. СШАх0,01%х511 дн/365 днів=2,8 дол. США);

За договором № SAMDNF D300 від 25 грудня 2013 року розмір відсотків становить 4 617,20 дол. США, а саме: за період з 25.12.2013 по 02.02.2016 (770 днів) становить 4301,37 дол. США (25 000 дол. СШАх10%х770 дн./365 днів=5273,97 дол. США); розмір відсотків за період з 03.02.2016 по 03.05.2017 (456 днів) становить 312,33 дол. США ( 25 000 дол. СШАх1%х456 дн./365 днів=312,33 дол. США); за період з 04.05.2017 по 26.09.2018 (строк обрахований позивачем (511 днів) становить 3,5 дол. США (25 000 дол. СШАх0,01%х511 дн/365 днів=3,5 дол. США).

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильне нарахування 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, колегія суддів вважає їх частково обгрунтованими з таких підстав.

Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу).

У статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18).

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.

Колегія суддів враховує, що грошове зобов`язання між сторонами виражене в іноземній валюті доларах США, тому при розрахунках процентів та інших стягнень за основу береться розрахунок заборгованості в доларах США, що відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що вказані кошти банк йому не повертає, чим порушує умови договору банківського вкладу, у зв`язку з чим просив стягнути на свою користь 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за період з 02.03.2014 по 26.09.2018.

Разом з тим, дійшовши правильних висновків про наявність правових підстав для стягнення 3% річних, суд першої інстанції невірно визначився з періодом їх нарахування, не звернув увагу, що прострочення грошового зобов`язання щодо повернення коштів у повному обсязі почалося з 03.02.2016, а не з 02.03.2014, як вважав позивач. У період з 02.03.2014 по 29 січня 2016 року позивач не звертався із вимогою розірвання договорів банківського вкладу, а відтак у Банку не виникав обов`язок повернути такі грошові кошти, що свідчить про відсутність будь-якого прострочення виконання зобов`язання зі сторони Банку та неможливість застосування ст. 625 ЦК України.

Тому розрахунок 3% річних за період з 03.02.2016 по 26.09.2018 є таким:

за договором банківського вкладу № SAMDNF D900 від 10 грудня 2013 року - 80 000 дол.х 3% х 967 днів/365 = 6 352,36 доларів США.

за договором банківського вкладу № SAMDNF D800 від 10 грудня 2013 року - 20 000 дол. х 3% х 967 днів/365 = 1589,59 доларів США.

за договором банківського вкладу № SAMDNF D300 від 25 грудня 2013 року - 25 000 дол. ( сума для розрахунку взята в межах заявлених позовних вимог) х 3% х 967 днів/365 = 1986,99 доларів США.

Оскільки судом першої інстанції в частині вирішення позову про стягнення процентів за договорами банківського вкладу та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України допущені порушення норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цієї частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення процентів за договорами банківського вкладу та 3% річних скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення процентів за договорами банківського вкладу та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 проценти за договорамим № SAMDNF D900 від 10 грудня 2013 року, № SAMDNFD800 від 10 грудня 2013 року, № SAMDNFD300 від 25 грудня 2013 року в розмірі 26096,95 дол. США та 3% річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у розмірі 9928,94 долари США, а всього стягнути 36025 (тридцять шість тисяч двадцять п`ять) доларів 89 центів США.

У задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити.

В решті рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року, з врахуванням постанови Верховного Суду від 16 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк