Справа № 185/8239/21
Провадження № 2/185/626/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2022 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Перекопського М.М.,
з участю секретаря судового засідання Єгоричевої К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засідання у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання правочину дійсним,
У жовтні 2021 року до суду надійшла вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання правочину дійсним.
Позов обґрунтовано тим, що 25 липня 1999 року між ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з другого на Павлоградській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,24 га, яка розташована у с. Межиріч та належала відповідачу згідно державного акту №1100 від 17.10.1996 року, виданого на підставі рішення виконкому Межиріцької сільської Ради народних депутатів від 18.01.1996 року за №17, а також на підставі реєстраційного посвідчення на землю, виданого Павлоградським БТІ м. Павлограду за №1-107 від 20.07.1999 року. Сторони виконали свої обов`язки за вказаним договором: відповідач передав земельну ділянку позивачу та третій особі, а останні її прийняли та сплатили за неї кошти. Вказаний договір нотаріально посвідчений не був, у зв`язку з чим виникла необхідінсть звернення до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач та третя особа подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Від відповідача до суду не надходило жодних заяв чи клопотань, відзив на позовну заяву він не подавав.
На підставі ст.280 ЦПК України суд вбачає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю за №1100 від 17.10.1996 року, виданого на підставі рішення виконкому Межиріцької сільської Ради народних депутатів від 18.01.1996 року за №17, належала земельна ділянка у АДРЕСА_1 площею 0,24 га.
Згідно договору купівлі-продажу від 25 липня 1999 року на Павлоградській товарній біржі, відповідач продав, а позивачі придбали земельну ділянку, площею 0,24 га, яка розташована у АДРЕСА_1 . Вказаний договір нотаріально посвідчений не був.
Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції станом на 27.12.1996 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції станом на 27.12.1996 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч.2 ст.6 ЗК України (в редакції станом на 06.04.1999 року), громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі купівлі-продажу, дарування та обміну.
Відповідно до ч.3 ст.18 ЗК України (в редакції станом на 06.04.1999 року), придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку.
Згідно зі ст.47 ЦК УРСР (в редакції станом на 27.12.1996 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне положення міститься і в ч.2 ст.220 нині діючого ЦК України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про товарну біржу" (у редакції станом на 16.02.1993 року), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Статтею 2 вказаного вище Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.
Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржою як її учасники.
А відповідно до ч.2,4 ст.15 Закону України "Про товарну біржу" (у редакції станом на 16.02.1993 року), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Разом із тим в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28 липня 1978 року № 3 було роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.
На час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки в липні 1999 року сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в редакції станом на 27.12.1996 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.
При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 1999 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена відповідним відділом бюро технічної інвентаризації.
Реєстрація бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 права власності на придбану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, не суперечила чинному законодавству.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни, зареєстрованих біржею.
Крім того, в подальшому Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачалася підстава для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею.
Відповідно до п.5 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи, що при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки, сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що ними визнається і не заперечується, а після укладення договору земельну ділянку було передано покупцям, якою вони користуються до теперішнього часу, однак, реєстрація договору на товарній біржі не може замінити його нотаріального посвідчення, проте нотаріально посвідчити угоду сторони не можуть, оскільки біржовий договір вже зареєстрований в органах технічної інвентаризації, а тому суд приходить до висновку, що порушене право позивачів підлягає поновленню, шляхом визнання укладеного договору купівлі-подажу дійсними.
На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст.12,13,81,141,258,259,263- 265,280-282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання правочину дійсним.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,24 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за №7/29-НД від 25 липня 1999 року, посвідчений Павлоградською товарною біржею.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційну скаргу може бути подано безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, місце проживання: АДРЕСА_3 .
Суддя М. М. Перекопський