ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1685/21 Номер провадження 22-ц/814/1893/22Головуючий у 1-й інстанції Високих М. С. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2022 року, у складі судді Високих М.С.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 67231,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та вони мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_3 . Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21.05.2007 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.04.2007 до досягнення дитиною повноліття.

Вказала, що відповідач ухиляється від сплати аліментів та має заборгованість, яка станом на 01.11.2020 становить 75177,87 грн.

У зв`язку із виникненням заборгованості з вини відповідача, ОСОБА_1 прохає стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 25.02.2016 до 30.07.2018 у розмірі 67231,53 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення плати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з лютого 2016 року по листопад 2018 року у розмірі 29913,08 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду вмотивоване тим, що факт неналежного виконання відповідачем рішення суду від 21.05.2007 року про стягнення аліментів підтверджений належними та достовірними доказами, які в своїй сукупності є достатніми для висновку про обґрунтованість вимоги стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Зазначено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 196 СК України. Відповідач цю презумпцію не спростував, доказів про те, що ним вживались заходи до сплати аліментів чи самостійно вносились платежі з аліментів, за період, що розглядається не надавав як і не довів тієї обставини, що заборгованість з аліментів утворилась з незалежних від нього причин.

Окрім того, місцевим судом враховуючи правову позицію викладену Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, було здійснено розрахунок пені по аліментах за період з лютого 2016 року по листопад 2018 року що становить 29913,08 грн. Беручи до уваги, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, одержувач аліментів має право на стягнення 29913,08 грн. пені, тому місцевий суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_2 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а внаслідок непроведення державним виконавцем примусового стягнення з заробітної плати відповідача. Вказав, що місцевий суд не надав належної правової оцінки діям державного виконавця, оскільки стягнення аліментів мало відбуватися в примусовому порядку із заробітку платника аліментів. Зазначив, що свої доходи не приховував, був офіційно працевлаштований, а саме перебував на військовій службі, отримував заробітну плату, обов`язок відрахування з якої законодавством покладено на підприємство, установу або організацію, а контроль - на державного виконавця, що свідчить про відсутність вини відповідача та підстав для задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 7 від 15.09.2021(а.с. 10, 45-46).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21.05.2007 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.04.2007 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останній було залишено прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

07.09.2009 до актового запису про народження ОСОБА_3 були внесені зміни щодо прізвища дитини та змінено прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 45-46).

За повідомленням Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві від 20.11.2020 № 43310, на виконанні знаходиться виконавче провадження за АСВП № 50512460 з примусового виконання виконавчого листа № 2-773/7 від 15.02.2016, виданого Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.04.2007 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-14).

Державним виконавцем 21.03.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 23.10.2018 прийняті рішення про арешт майна боржника, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, керування транспортними засобами, виїзду за межі України, користування зброєю та про арешт коштів боржника. Станом на 01.11.2020 заборгованість зі сплати аліментів становить 75177,87 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 01.03.2017 борг відповідача зі сплати аліментів становить 15340,13 грн., аліменти за період з лютого 2016 року по лютий 2017 року не сплачувались (а.с. 16).

У період 2016-2018 державною виконавчою службою надавались розрахунки заборгованості та у зв`язку із оновленням відомостей щодо розміру доходу боржника державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості за сплати аліментів за період з листопада 2016 року по листопад 2021 року, сукупний розмір якої станом на 01.12.2021 становить 116055,62 грн. (а.с.17-23). Наданий розрахунок заборгованості станом на 01.12.2021 у встановленому законом порядку не оспорювався.

Згідно із вказаним розрахунком сукупний розмір заборгованості з аліментів за період з лютого 2016 року по листопад 2018 року становить 29913,09 грн.

Відповідно до повідомлення Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19.11.2021 (а.с.65), на військовослужбовця ОСОБА_2 надходив виконавчий лист № 2-773/7 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , стягнення відбулось одноразово за травень місяць, оскільки ОСОБА_2 був звільнений з військової служби за наказом № 123 від 25.05.2018 та повідомлено виконавчу службу, що узгоджується із звітом про здійснені нарахування та виплати (а.с.67).

Згідно із наказами № 225 від 06.10.2016 командира військової частини НОМЕР_3 та № 216 від 11.10.2017 (а.с. 69,70), ОСОБА_2 06.10.2016 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення за посадою з посадовим окладом 565 грн. на місяць, шпк «солдат» та виплатою премії, надбавок, додаткової грошової допомоги та починаючи з 11.10.2017 виключено зі всіх списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки про доходи від 27.10.2021 виданої ВЧ НОМЕР_3 (а.с. 71), що узгоджується із звітом про здійснені відрахування та виплати (а.с. 72), загальна сума доходу відповідача ОСОБА_2 за період з 06.10.2016 по 11.10.2017 без урахування аліментів становить 94831,41 грн. Сплачена сума аліментів за період з квітня 2017 по жовтень 2017 року становить 17534,65 грн.

Так, за квітень жовтень 2017 року утримана сума аліментів кожного місяця склала 2504,95 грн, за квитанціями № 418 від 11.04.2017, № 578 від 12.05.2017, № 723 від 09.06.2017, № 894 від 12.07.2017, № 1095 від 10.08.2017, № 1289 від 11.09.2017, № 1484 від 12.10.2017 відповідно (а.с. 72).

Враховуючи вищевказані обставини та правову позицію викладену Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21, місцевим судом, розмежовуючи сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць, було здійснено розрахунок пені по аліментах за період з лютого 2016 року по листопад 2018 року який становить 29913,08 грн. Враховуючи вимоги ст. 196 ч. 1 СК України, місцевий суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача вищевказаної суми пені за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини сьома-восьма статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Згідно із роз`ясненнями викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Встановлене частиною першою статті 196 СК України правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Зазначені висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), у зв`язку із чим відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Крім того, при обрахуванні розміру пені за заборгованістю зі сплати аліментів слід приймати до уваги викладену Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) правову позицію щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, а також щодо формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості», що міститься у частині першій статті 196 СК України.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 496/2457/19 провадження № 61-17852св21.

Так, Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) зазначив, що «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».

Щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, у вищевказаній постанові Верховного Суду зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. В СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням, тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України.

Статтею 534 ЦК України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Місцевий суд, здійснюючи розрахунок пені по аліментах у даній справі, вищевказані норми права викладені у даних постановах Верховного Суду врахував та здійснив розрахунок згідно норм чинного законодавства, а відтак є правильним, сумнівів у колегії суддів не викликає та відповідачем не спростований.

Доводи апеляційної скарги, щодо не надання місцевим судом належної правової оцінки діям державного виконавця, який, на думку ОСОБА_2 , порушив норми законодавства та не здійснював примусове стягнення з заробітної плати відповідача, що призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів, колегія суддів до уваги не приймає з наступних підстав.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідач ОСОБА_2 , вказуючи у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі на порушення державним виконавцем, в ході примусового виконання рішення суду, норм законодавства, не надав жодного доказу, який би підтверджував вказані обставини, зокрема не надано судового рішення, яким було б визнано дії державного виконавця неправомірними або визнана його бездіяльність.

Суд також наголошує, що обов`язок відповідача по утриманню дитини виник з моменту її народження, а отже з цього часу є відомим для нього. Відповідачем не зазначено та не надано доказів того, що він як батько надавав або пропонував допомогу на утримання дитини у вигляді грошової і (або) натуральної форми, що могло б бути враховано під час вирішення питання про нарахування неустойки.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль