Справа № 127/453/22
Провадження № 2/127/84/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи тим, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.12.2001 року по 26.01.2007 рік.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом дитинства.

На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вінницьке міжрегіональне училище», професія «Оператор комп`ютерного набору», на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно сина, місце його працевлаштування їй не відоме та він має нерегулярний, мінливий дохід.

Оскільки ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, тому ОСОБА_3 звернулася до суду з цим позовом та просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вінницьке міжрегіональне училище» у розмірі 1/4 частини від усіх його видів доходу/заробітку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду та до закінчення навчання, чи до досягнення сином 23 віку, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву та пояснив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачем з 28.12.2002 року по 2007 рік. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася дитина - ОСОБА_4 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2019 року його було позбавлено батьківських прав. Відповідач зазначає, що не визнає ОСОБА_4 своєю дитиною, тому 23.02.2022 року він подав до суду позов про оспорювання батьківства. Головною вимогою даної позовної заяви є вирішення питання про призначення судово-імунологічної експертизи на вирішення якої поставив питання: Чи є ОСОБА_2 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, відповідач зазначив, що станом на час розгляду даної справи, доказів того, що він не є батьком ОСОБА_4 немає. Також додав, що аліменти до досягнення дитиною повноліття ним сплачено вчасно та у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого повторно 08.07.2020 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано 26.01.2007 року, про що складено актовий запис №122 (а.с. 8).

Матеріалами справи встановлено, що відповідач, згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08.07.2020 року, є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

З довідки Іванівської сільської ради Вінницької області № 1341, виданої 06.10.2021 року вбачається, що дитина проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з позивачем (а.с. 9, 6). Факт проживання дитини з матір`ю, відповідачем не заперечується.

Слід відзначити, що ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, має 3 групу інвалідності, перебував на стаціонарному лікуванні у 16 відділенні з 29.06.2021 року по 13.07.2021 року з діагнозом: легка розумова відсталість зі значними порушеннями поведінки, що потребують догляду та лікувальних заходів (а.с. 10, 11, 12-14).

Судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2019 року у справі №127/1464/19, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_3 задоволено та позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17-19).

На даний час син сторін навчається на денній, бюджетній формі навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» за спеціальністю «Оператор комп`ютерного набору. Оператор комп`ютерної верстки». Період навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2022 року (а.с. 20).

З приводу прохання відповідача про відтермінування строку розгляду цієї справи до з`ясування обставин щодо батьківства, то слід зазначити наступне. ОСОБА_2 на підтвердження обставин щодо наявності у провадженні суду справи про оспорювання батьківства не наданого жодного належного та допустимого доказу.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Відповідачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Разом з тим, жодного доказу того, що в провадженні суду є справа про оспорювання ОСОБА_2 батьківства матеріали справи не містять. Тобто, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач вживає дії щодо оспорювання свого батьківства.

При цьому, суд не приймає до уваги підставу відмови у задоволені позову, зазначену відповідачем, як перебування на розгляді у суді позову про оспорювання батьківства, оскільки за змістом ст. 140 СК України стягнення з особи, яка записана батьком, матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження. Разом з тим, у разі задоволення позову про оспорювання батьківства, материнства, рішення суду про стягнення аліментів має бути переглянуто за нововиявленими обставинами у відповідності до вимог ЦПК.

Крім того, такої підстави як з`ясування обставин щодо батьківства для відтермінування строку розгляду справи ЦПК України не містить, як і термін «відтермінування строків».

Суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 , оскільки обсавини, які ним були повідомлені (йому відомо лише те, що сторони спільно не проживають і що батько іноді зустрічався з сином) не стосуються предмета спору.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 2 ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги ті обставини, що на утриманні відповідача інших неповнолітніх та непрацездатних осіб не перебуває.

Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні та продовжує навчання, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, суд вважає можливим встановити аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн., оскільки позивач при подачі позову була звільнена від його сплати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 166, 180, 199-200 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 10.01.2022 року, на період навчання сина на денній формі у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище», та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23-х років.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складений 23.09.2022 року.

Суддя: