20.09.2022 Єдиний унікальний № 2-344/2004
У Х В АЛ А

про залишення заяви без руху

20 вересня 2022 року м. Миронівка

ЄУН 2-344/2004

Провадження № 4-с/371/4/22

Суддя Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О., розглянувши скаргу Приватного товариства «МХП» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк».

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 842086 зпримусового виконання виконавчого листа № 2-344, виданого 3 лютого 2005 року Миронівським районним судом Київської області на виконання рішення суду твід 29 вересня 2004 року, яким зобов?язано АТЗТ «Миронівський хлібопродукт», правонаступником якого є ПрАТ «МХП», виконати умови п. 3 додаткових угод від 06 лютого 2002 року по договору купівлі продажу цінних паперів № 2100 від 28 грудня 2001 року та договору № к-05/06 від 06 лютого 2002 року, відшкодувати ОСОБА_1 різницю між ринковою вартістю пакетів акцій та вартістю акцій, передбаченими цими договорами, акціями ВАТ КБ «Укргазбанк» на суму 3212592,90 грн.

30 травня 2005 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, при цьому ним не скасовані здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, не знято арешт, накладений на кошти боржника, зокрема на кошти, що містяться на поточному розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 (МФО 380805, ) та не проведено інші дії, необхідні у зв?язку з закінченням виконавчого провадження 30 травня 2005 року. Про наявність арешту коштів боржника на рахунку підприємства, заявнику стало відомо з листа АТ «Райффайзен Банк» від 5 вересня 2022 року.

Просив скасувати/зняти арешт коштів, що містяться на поточному розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 (МФО 380805, ), відкритому у АТ «Раффайзен Банк», який накладений постановою № 56-1 про арешт коштів боржника від 15 квітня 2005 року, винесеною державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Київського обласного управління юстиції Власюк Д.В. на виконання рішення Миронівського рійонного суду Київської області від 29 вересня 2004 року у справі № 2-344.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», скарги, заяви та подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України.

Отже, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, перелічені в частині 4 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Заявник у скарзі обґрунтовує свої вимоги тим, що в порушення вимог статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону від 23 грудня 2004 року, при закінченні виконавчого провадження державний виконавець не припинив чинність арешту майна (коштів) боржника.

На даний час відсутня об?єктивна необхідність (у розумінні Закону України «Про виконавче провадження») у арешті майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2004 року у справі 2-344.

Зазначає про те, що виконавчий лист фактично виконаний, та, з огляду на знищення виконавчого провадження за строком зберігання, відсутністю на виконанні виконавчого провадження, неможливо зняти накладений в межах виконавчого провадження арешт Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Міністерства юстиції (м. Київ).

На підтвердження вказаних обставин, заявником надано лист Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Міністерства юстиції (м. Київ) № 7217 від 18 червня 2020 року, яким констатовано факт закінчення виконавчого провадження № 842086 з примусового виконання виконавчого листа № 2-344, виданого 3 лютого 2005 року. Підстави закінчення виконавчого провадження в листі не зазначені.

Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження № 842086, визначає випадки закінчення виконавчого провадження, не всі з яких передбачають повне та фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом. Зокрема пунктом 10 частини 1 цієї статті визначено, що підставою закінчення виконавчого провадження є направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, що не передбачає фактичного виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до підпункту 5.1.3. пункту 5.1. Інструкції про проведення виконавчих дій (в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт коштів), арешт коштів, що знаходяться на рахунках боржника здійснювався шляхом винесення постанови державного виконавця встановленого Інструкцією зразка (додаток № 36), копії якої направлялися банку для виконання в паперовому вигляді.

За наявності нескасованого арешту коштів боржника, копія вказаної постанови мала б зберігатися в банку.

Відсутність тексту постанови державного виконавця від 30 травня 2005 року про закінчення виконавчого провадження та постанови про накладення арешту на кошти боржника є перешкодою для встановлення обставин наявності накладеного арешту та бездіяльності державного виконавця під час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження у виді неприпинення арешту коштів боржника на певних рахунках.

Разом з тим, для встановлення об?єктивної необхідності у арешті майна (коштів) боржника у закінченому виконавчому провадженні, є важливим встановлення обставин нескасованого арешту на майно боржника, який, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, може вважатися невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За правилами частини 5 статті 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Заявником не долучено доказів на підтвердження обставин закінчення виконавчого провадження з підстав повного фактичного виконання виконавчого листа № 2-344, виданого 3 лютого 2005 року Миронівським районним судом Київської області, відсутності на виконанні виконавчих проваджень з його виконання чи відсутності майнових претензій стягувача.

Вказані недоліки є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Згідно правил частини 1 стастті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Відповідно до частини 2 даної статті, в ухвалі про залишення заяви без руху зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

З огляду на вищевикладене, заявнику необхідно усунути вищевказані недоліки шляхом надання доказів наявності нескасованого арешту на майно боржника (копії постанови про накладення арешту на майно боржника), відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача за виконавчим листом № 2-344, виданим 3 лютого 2005 року.

Керуючись статтями 185, 352, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу Приватного товариства «МХП» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки поданої скарги в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити заявнику положення частини 3 стастті 185 ЦПК України, за якими в разі, якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук