465/5189/22
2-з/465/343/22
У Х В А Л А

12.09.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вишневського Миколи Станіславовича про забезпечення позову, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

встановив:

08.09.2022 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вишневського М.С. про забезпечення позову, подана в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

У заяві про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на квартиру загальною площею 61,7 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири. На обґрунтування поданої заяви зазначає, що позивач звернувся у Франківський районний суд м.Львова із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за розпискою в розмірі 13000 доларів США, відповідач жодних платежів по поверненню грошових коштів не здійснив, уникає зустрічей з позивачем та не погашає боргу. Зазначив, що накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачці не порушує права інших осіб, оскільки відпововідачка володіє цим майном одноособово, однак дозволить позивачу задовольнити свої вимоги за рахунок цього майна у разі невиконання відповідачкою своїх боргових зобов`язань.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, позовну заяву та додані до них матеріали, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

З урахуванням вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦКП України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що 28.07.2021 року ОСОБА_1 передав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10000 дол.США, з умовою повернення через 6 місяців з щомісячною оплатою 5 відсотків від суми (500 дол.США в місяць), що за курсом НБ України становить 388778 грн.

08.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. А саме предметом позову у даній цивільній справі є стягнення заборгованості за розпискою від 28.07.2021 року, що за курсом НБ України станом на 28.07.2021 року складає 388778 грн.

Відтак, між сторонами існує спір, предметом якого є вимога про захист порушених прав і законних інтересів позивача внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання за розпискою від 28.07.2021 року, розмір якого 388778 грн.

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №307202815 від 12.08.2022 року квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_2 .

Разом з тим, сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості в розмірі 388778 грн. не свідчить про наявність імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Разом з тим заявником не надано доказів, які свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду, як-то: реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

В межах даної справи про повернення грошових коштів в розмірі 13000 дол.США, що за курсом НБ України станом на 28.07.2021 року складає 388778 грн., позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 61, 7 кв.м..

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази вартості майна, на яке заявник просить накласти арешт.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам.

Предметом спору є стягнення боргу в розмірі 13000 дол.США, що за курсом НБ України станом на 28.07.2021 року складає 388778 грн., однак в матеріалах справи відсутні докази вартості квартири, на яку позивач просить накласти арешт.

За таких обставин, суд позбавлений можливості здійснити оцінку співмірності та адекватності обраного виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Слід зазначити, що безпідставне накладення арешту може призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на момент розгляду заяви про забезпечення позову така є недоведена та необґрунтована, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149, 151, 153 ЦПК України, -

постановив:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вишневського Миколи Станіславовича про забезпечення позову, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її складення або у порядку та строки, передбачені ст.354, 355 ЦПК України.

Суддя Х.В.Гладишева