Справа № 278/3141/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління», Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що ОСОБА_2 , працюючи у КП "ЖТТУ" водієм тролейбуса, 05.06.2021 року о 11:30 год. у м. Житомирі по вул. Київській, 66, керуючи тролейбусом АКСМ-321, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Passat під керуванням позивача ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортний засіб Volkswagen Passat, який належить позивачеві на праві власності, отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 21.07.2021 року, справа № 296/5327/21, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Посилаючись на ці обставини та з урахуванням уточнень (а.с. 197-198), позивач просить стягнути з відповідача: 82917,01 гривень у рахунок погашення матеріального збитку; 298,68 гривень - трипроценти річних станом на 23.11.2021 року; 6000,00 грн, як здійснені витрати за оплату послуг оцінювача; 9000,00 грн, як витрати по оплаті оренди автомобіля натомість пошкодженого в ДТП станом на 08.01.2022 року, та витрати по нотаріальному посвідченню договора оренди автомобіля у розмірі 1800 гривень; судові витрати у розмірі 3000 гривень сплачені за правову допомогу та судовий збір, пропорційно заявленим позовним вимогам.

У відзиві на позовну заяву представник КП «Жтомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради просить у задоволенні позовної заяви відмовити у зв`язку з необґрунтованістю (а. с. 76-80).

22.11.2021 року позивачем подано відповідь на відзив (а.с. 91-94).

Представником відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подано відзив на позовну заяву (а.с. 99-101), у якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі в силу відсутності порушень в діях ПрАТ «УПСК» та недоведеності позовних вимог.

29.11.2021 року від представника КП «ЖТТУ» надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 130-132), у яких просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У відзиві на додаток до позову представник КП «ЖТТУ» просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 212-214).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник КП «ЖТТУ» просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом під час судового розгляду справи було роз`яснено сторонам про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, вимоги ст. 12 ЦПК України в частині надання доказів (заявлення відповідних клопотань).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 05.06.2021 року сталася ДТП за участю належного позивачу автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та тролейбусом АКСМ-321, під керуванням ОСОБА_2 , у результаті чого автомобіль Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження та було завдано матеріальну шкоду, чим порушено п. 13.3 Правил дорожнього руху України.

Сторонами не оспорено, що ОСОБА_2 , який працює водієм у КП «ЖТТУ», визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с. 19-20).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

08.06.2021 року ОСОБА_1 повідомив ПрАТ "УПСК" про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 21-22) та подав до ПрАТ "УПСК" заяву про страхове відшкодування (а.с. 23).

Згідно висновку експерта автотоварознавчої експертизи № 31/11/21 від 25.11.2021 року (а.с. 142-153) та ремонтних калькуляцій (а.с. 155-158, 160-168) ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , станом на дату огляду 23.11.2021 року становить 304901,26 грн; вартість матеріального збитку заподіяно власнику автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , на 23.11.2021 рік складає 128917,01 грн.

24.11.2021 року позивач поніс витрати у сумі 2000,00 грн за оплату експертизи (а.с. 182).

Висновок автотоварознавчого дослідження № 16/08/21 від 02.09.2021 року (а.с. 40-66) суд до уваги не бере, оскільки експерта не попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України.

Згідно довідки № 1/281 від 18.11.2021 року (а.с. 183) за посвідчення договору оренди транспортного засобу, отримано кошти в сумі 1800,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 20950 від 23.11.2021 року (а.с. 124) ПрАТ «УПСК» виплачено позивачу 46000,00 грн страхового відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням встановленого, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, вина якого встановлена судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 82917,01 грн (різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та завданими збитками).

Відповідно до вимог ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтями 77, 78, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України визначено, які докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Отже, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин щодо інших позовних вимог. Не здобуто таких доказів і під час судового розгляду справи.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне у решті позовних вимог відмовити з огляду на наступне.

Щодо стягнення витрат на оренду автотранспортного засобу в сумі 9000,00 грн як збитків та витрат на нотаріальне посвідчення даного договору в сумі 1800,00 грн суд зазначає наступне.

Позивачем не доведено необхідності взяття в оренду автотранспортного засобу з метою неможливості використання власного авто, як не доведено понесених збитків у даному випадку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказаною статтею визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими.

Так, предметом вказаної справи є правовідносини, що виникли з приводу відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП.

На думку позивача, відшкодування наведених сум (інфляційні втрати та 3% річних) є частиною вказаної шкоди, яка повинна бути відшкодована в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Однак позивачем не надано доказів звернення до КП "ЖТТУ" з вимогою про відшкодування завданої шкоди, відтак у відповідача відсутнє прострочення виконання зобов`язання, і як наслідок, сплати інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлені види судових витрат. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до ч. 3 вказаної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на відповідача - у разі задоволення позову.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

З огляду на наведене, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 600,00 грн судового збору (у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог) та 2000,00 грн витрат за проведення експертизи.

Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу у сумі 3000 гривень, суд, з огляду на вимоги статтей 133, 137 ЦПК України зазначає, що позивачем не надано належних доказів, що така правова допомога надана саме адвокатом. Відтак суд відмовляє у стягненні таких судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141 ЦПК, ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління», Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» на користь ОСОБА_1 82917,01 грн матеріальної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» на користь ОСОБА_1 2000,00 грн судових витрат за проведення експертизи.

Стягнути з Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» на користь ОСОБА_1 600 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 23.09.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік