Справа № 336/8149/21
Провадження № 2/331/330/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жуковій О.Є

за участю секретаря : Мироненко О.В.

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в жовтні 2021 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця поживання дитини.

У позовній заяві позивач просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2012 року він перебував у фактично шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 .

Під час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_1 .

Вихованням та забезпечення сина займається він та його родина.

В зв`язку із тим, що мати не виконувала свої обов`язки щодо забезпечення та утримання спільного сина, він був вимушений звернутися до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із вимогами про стягнення аліментів.

Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 28.04.2021 року видано судовий наказ № 336/2934/21 , провадження № 2-н/336/417/2021, яким стягнуто з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Після прийняття судом рішення про стягнення аліментів ОСОБА_2 в кінці навчального року забрала сина, не відповідала на дзвінки, порушила навчальний графік дитини та вивезла сина до м. Одеси. В зв`язку із чим ним було подано до Органу опіки та піклування скаргу про вжиття заходів реагування, та проведення перевірки дій відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина.

ОСОБА_2 було подано заяву щодо визначення її способу участі у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_3 .

Розпорядженням голови районної адміністрації № 558 від 01.09.2021 року визначено ОСОБА_2 способи участі у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_3 наступним чином : щотижня у неділю з 10.00 години до 15.00 години, за попередньою домовленістю сторін, враховуючи стан здоров`я дитини, з правом відвідування дитячих розважальних закладів, без права відвідування місця проживання матері ОСОБА_2 ..

Відповідачка порушує графік зустрічей з дитиною, неодноразово забирала сина без будь-яких повідомлень, порушуючи графік навчання, відвідування розвиваючих занять.

Відповідно до акту обстеження житлових умов, ОСОБА_3 проживає разом із батьком ОСОБА_1 , для проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є окрема ізольована кімната, яка обладнана двоповерховим ліжком, шафою для речей, столом для ігор та занять, стінкою. Батьком створені належні умови для проживання, навчання, виховання, розвитку, та відпочинку.

Оскільки син проживає з ним та він дбає про нього, забезпечує його виховання та розвиток, бажає визначити місце проживання разом з ним, а тому звернувся до суду з вказаним позовом .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя П.В. Зарютіна від 05 жовтня 2021 року справу передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2021 року провадження по справі відкрито.

Ухвалою суду від 04 лютого 2022 року закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті .

19 квітня 2022 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому вона зазначила, що дійсно з грудня 2020 року ОСОБА_3 став проживати з батьком. З цього часу вона намагалася забрати дитину до себе, однак їй це не вдавалося через погрози та тиск з боку відповідача.

З березня 2021 року позивач почав чинити їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, через що вона вимушена була звернутися до органу опіки та піклування. Розпорядженням голови районної адміністрації № 558 від 01.09.2021 року визначено ОСОБА_2 способи участі у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_3 .

Після отримання вказаного розпорядження, позивач без її дозволу відправив сина за кордон, і наразі вона має можливість спілкуватися з диною лише засобами мобільного зв`язку.

Вважає, що позивач зловживає своїми правами і ним не доведено , що в нього встановлено настільки сильний психологічний зв`язок з сином, що дозволяє йому забрати дитину, не завдавши йому при цьому психологічної травми, а тому в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

В судове засідання представник позивача адвокат Дем`янова В.Є. в наданій суду заяві позов підтримала , просила справу розглянути у її відсутність.

Представник відповідача адвокат Мельнікова А.А. надала суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність.

Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив вирішити справу з урахуванням інтересів дитини, пояснень сторін та наданих доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наразі малолітня дитина ОСОБА_3 проживає з батьком за адресою АДРЕСА_1 .

Спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було проведено обстеження умов проживання у батька ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , про що було складено акт обстеження, у якому зазначено, що житло складається з трьох кімнат, коридора, кухні, ванної кімнати, туалету. Умови проживання добрі. В наявності необхідні меблі та техніка. Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з ОСОБА_7 , 2015 р.н., (дитиною співмешканки ОСОБА_8 ) в окремій ізольованій кімнаті. Для дітей є двоповерхове ліжко, стіл для ігор та занять, дитяча стінка. В наявності особисті речі дітей посезонно, канцелярське приладдя, дитяча література, розвиваючі ігри, спортивний інвентар, також засоби особистої гігієни. Батьком ОСОБА_1 , створені належні умови для проживання, навчання, виховання, розвитку та відпочинку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Декларація № 0001-МРМ6-НЕА0 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підписана з лікарем ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 .

30.05.2022 спеціалістами відділу по Залізничному району служби (управління) у справах дітей Львівської міської ради було проведено обстеження умов проживання у матері ОСОБА_2 , яка проживає разом зі своїм сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , про що було складено акт обстеження, у якому зазначено, що житло складається з трьох кімнат, великої кухні, коридору, двох балконів, туалету, ванної кімнати. Умови проживання задовільні. У квартирі зроблений ремонт, чисто, прибрано. Для дітей відведені дві окремі кімнати, які обладнані всім необхідним для навчання, розвитку та відпочинку.

Згідно довідки Запорізького академічного ліцею «Вибір» № 01/22-114 від 11.03.2021 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вступив до Запорізького академічного ліцею «Вибір» у 1 клас 01.09.2019. У жовтні 2020 перейшов на навчання до ЗСШФК № 18. ОСОБА_3 навчався на достатньому навчальному рівні. Виконував всі рекомендації вчителя вчасно. Має добрий загальний розвиток. Хлопчик активний, веселий, самостійний. ОСОБА_3 мав усе необхідне для навчально- виховного процесу. Батько, ОСОБА_1 , приділяв належну увагу вихованню сина. Постійно підтримував зв`язок зі школою та класним керівником. На зауваження вчителя щодо поведінки, реагував вчасно. Проживав хлопчик із батьком. Матеріально забезпечував теж батько.

Згідно довідки від Запорізької спеціалізованої школи фізичної культури № 18, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у школі з 05.10.2020 року. Має навчальні досягнення середнього рівня. Навчається не в повну міру своїх сил, потребує постійного контролю зі сторони вчителя. Має довільну зорову, слухову пам`ять, не завжди добре запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє образне мислення. Має здібності до вивчення предметів математичного напрямку. На уроках не активний, домашнє завдання виконує. Має добрий загальний розвиток. Займається в секції з тайського боксу. До виконання громадських доручень ставиться дбайливо. Бере активну участь у громадському житті класу. Скромний, веселий, товариський, товаришів в класі має мало, але підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Вихованням хлопчика займається батько, який приділяє належну увагу вихованню сина. Мати цікавиться навчанням сина, але проживає ОСОБА_3 з батьком. На прохання класного керівника відгукується як батько так і мати.

Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 28.04.2021 року видано судовий наказ у справі № 336/2934/21 , провадження № 2-н/336/417/2021 , яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника (платника аліментів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.04.2021, і до повноліття дитини.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 07.12.2021 року, який складений державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.11.2021 у розмірі 20 245,23 гривень.

Розпорядженням голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 558 від 01.09.2021 року визначено ОСОБА_2 способи участі у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_3 : щотижня у неділю з 10.00 години до 15.00 години, за попередньою домовленістю сторін, враховуючи стан здоровя дитини, з правом відвідування дитячих розважальних закладів, без права відвідування місця проживання матері ОСОБА_2 ..

Згідно довідки Запорізького районного управління поліції відділу № З № 2020/48/03/03-2022 від 13.06.2022 всі звернення щодо невиконання розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 558 від 01.09.2021 графіку зустрічей мати ОСОБА_2 та малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були зафіксовані: ЄО № 31450 від 19.12.2021; ЄО № 670 від 10.01.2022;ЄО № 1127 від 16.01.2022; ЄО № 1608 від 23.01.2022.

Висновком органу опіки та піклування від 23.06.2022 за № 22.04/01-34-3698, який отриманий на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2021 року у цій справі, визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 ..

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батькипроживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.

Визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме , тому, що батьком створено належні умови для виховання та розвитку дитини, ОСОБА_1 приділяє увагу, підтримує та любить дитину , суд, виходячи із найкращих інтересів дитини, та також, враховуючи висновок органу опіки та піклування , приходить до висновку про визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 ..

Наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього сина сторін з батьком пов`язується також із тим, що матір дитини визнала пред`явлений позов і визнання нею позову не суперечить закону, а тому, суд враховуючи положення ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе позов задовольнити.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 21 вересня 2022 року.

Суддя: О.Є. Жукова