Справа №538/494/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути солідарно з відповідачів в порядку регресу 22 835, 43 гр.

Посилається в позові на те, що 25 вересня 2017 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 4-01, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Fiat Panda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

16 березня 2018 року о 15 год. 30 хв. на перехресті просп. Гагаріна та вул. Аерофлотської в м. Харкові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MAN» державний номерний знак НОМЕР_2 - під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Fiat Panda», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Fiat Panda», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року.

Даною постановою провадження в справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Оскільки в діях одного учасника дорожньо-транспортної пригоди складу адміністративного правопорушення немає, то значить, що в діях іншого учасника ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення.

Згідно рахунку-фактури № від 04 червня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Fiat Panda», державний номерний знак НОМЕР_1 , склала 57 069, 50 гр.

Дорожньо-транспортна пригода 25 червня 2020 року визнана ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №05431-02 від 13 червня 2018 року.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування №4-01 від 25 вересня 2017 року, на підставі страхового акту, ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунки суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи (через автосервіс) у розмірі 57 069, 50 гр., що підтверджується платіжними дорученнями про виплату страхового відшкодування №13219 від 13 червня 2018 року.

Тобто, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 57 069, 50 гр.

Транспортний засіб, яким керував відповідач ОСОБА_2 , був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно діючого Полісу №АМ/2634841 від 13 лютого 2018 року укладеного з ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з врахуванням коефіцієнту амортизаційного зносу.

Враховуючи недостатність страхової виплати, для повного відшкодування завданої шкоди, винуватець ДТП повинен виплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою ПрАТ «СК «Євроінс Україна», що складає 22 835, 40 гр.

Зазначає також, що 16 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ним укладено договір №16/11/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого він отримав право вимоги на відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 4-01 від 25 вересня 2017 року.

З метою досудового врегулювання спору 16 грудня 2020 року відповідачам було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, проте вона залишилася без відповіді.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 17 січня 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками.

Конверти з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, який направлявся відповідачу, повернувся до суду 23 лютого 2022 року та 06 квітня 2022 року з відміткою про закінчення терміну зберігання.

/ а. с. 76 - 77 /

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 980 кодексу предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, в тому числі, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно ст. 4 Закону страхування транспортного засобу належить до майнового страхування.

За змістом п. 3 ст. 20 Закону при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Судом встановлено, що 25 вересня 2017 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 4-01, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Fiat Panda», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

16 березня 2018 року о 15 год. 30 хв. на перехресті просп. Гагаріна та вул. Аерофлотської в м. Харкові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Fiat Panda», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Fiat Panda», державний номерний знак НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року провадження в справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Дорожньо-транспортна пригода 25 червня 2020 року визнана ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №05431-02 від 13 червня 2018 року.

Транспортний засіб «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно діючого Полісу №АМ/2634841 від 13 лютого 2018 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Згідно рахунку-фактури № від 04 червня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Fiat Panda», державний номерний знак НОМЕР_1 , склала 57 069, 50 гр.

На підставі страхового акту ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунки суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи (через автосервіс) у розмірі 57 069, 50 гр.

Вказана обставина підтверджується платіжними дорученнями №13219 від 13 червня 2018 року.

/ а. с. 6 - 7, 9 - 10 /

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким же чином врегульовано дане питання і в статті 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

16 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір №16/11/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого позивач отримав право вимоги на відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 4-01 від 25 вересня 2017 року.

Відповідно до Додатку №1 до Договору №16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16 листопада 2020 року боржником за договором страхування № 4-01 від 25 вересня 2017 року є ОСОБА_5

/ а.с. 41 - 44 /

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року встановлено відсутність вини водія ОСОБА_4 в дорожньо-транспортній пригоді.

В той же час, матеріали справи не містять судового рішення про вину відповідача ОСОБА_6 в дорожньо-транспортній пригоді.

Звертаючись до суду позивач не зазначає, якими доказами підтверджується вина відповідача ОСОБА_6 в дорожньо-транспортній пригоді, обмежившись приведеним висновком, що відсутність вини одного водія автоматично встановлює вину іншого.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1,2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Водночас, ст. 1188 ЦК України врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до даної норми закону шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Приведений аналіз дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, вина у завданні шкоди, згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц, від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц, від 20 листопада 2019 року в справі № 345/4614/16-ц та інших.

Крім того, суд також враховує, що відповідно до постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова іншим учасником ДТП була особа на прізвище ОСОБА_7 .

З листа Управління патрульної поліції в Харківській області від 10 грудня 2019 року вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за фактом вказаної ДТП не складався.

Таке ж прізвище іншого учасника ДТП зазначено і у документі під назвою « Відповідь від НПУ».

В акті/вимозі/ № 05431-02 про відшкодування збитків у порядку регресу на адресу відповідача ОСОБА_2 прізвище другого учасника ДТП зазначено ОСОБА_8 .

Тобто, хто є іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди за участі застрахованої ПрАТ «СК «ВУСО» особи, не встановлено.

Крім того, матеріалами справи також не підтверджується часткова виплата ПрАТ «СК «Євроінс Україна» страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі в ДТП ПрАТ «СК «ВУСО», а на запит представника позивача з цього приводу, долученого до позову, відповідь у матеріалах справи відсутня.

/ а.с. 9 - 10; 15 - 18; 47 /

З матеріалів справи вбачається, що другим учасником ДТП був автомобіль MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 .

З Полісу №АМ/22634841 від 13 лютого 2018 року вбачається, що його страхувальником є відповідач ОСОБА_3

/ а.с 33 /

Відповідно до ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

За змістом зазначеної норми закону спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. При цьому не обов`язково, щоб дії або бездіяльність, які завдали шкоди іншим особам, співпадали за часом. Це правило поширюється на випадки, коли неможливо встановити, яка дія та в якій мірі спричинила настання такого наслідку.

При цьому у заподіянні шкоди спільними діями має місце єдність дій заподіювачів, яка полягає у такому їх взаємозв`язку, при якому виключення хоча би однієї із цих дій із комплексу діянь співзаподіювачів не призводить до виникнення спільного шкідливого результату. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їх вини.

За відсутності доказів, що підтверджують сукупність та взаємопов`язаність дій відповідачів, об`єднаних спільними намірами, немає підстав для покладення на них солідарної відповідальності за заподіяну потерпілій особі шкоду.

Звертаючись до суду позивач не зазначає, якими спільними діями відповідачів завдана матеріальна шкода потерпілій особі в ДТП і на якій правові підставі їх відповідальність має бути солідарною.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

З аналізу зазначених положень вбачається, що учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

З цього випливає, що право на доступ до суду, в тому числі право на захист порушених чи оспорюваних прав та їх захист судом має не лише відповідач, а й позивач, який звернувся до суду за захистом і таке право йому гарантоване законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Вказаний процесуальний обов`язок позивачем при зверненні до суду не виконаний, докази вини відповідачів, які б давали підстави для покладення на них відповідальності, не надані.

Враховуючи викладене вище,недоведеність безпосереднього причинного зв`язку між ДТП та діями відповідачів, а саме складу у їх діях цивільного правопорушення, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 512, 515, 979, 980, 993 ЦК України, Законом України «Про страхування», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва