Справа № 457/926/21
провадження №2/457/50/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

з участю відповідачки ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ощипка В.С.,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою. Позов мотивований тим, що з відповідачкою він перебував у шлюбі та проживав за адресою АДРЕСА_1 , де зареєстрований з 2012 року. Внаслідок постійних конфліктів, він захворів та потребував сторонньої допомоги. Зазначає, що відповідачка в цей період не надавала жодної допомоги, не викликала швидку медичну допомогу і подала на розлучення. Тому на даний момент догляд за ним здійснює його сестра, в якої він проживає, так як відповідачка наголосила що не бажає з ним проживати. Він немає іншого житла окрім того де є зареєстрованим, а проживати у помешканні сестри неможливо через те, що у неї є своя сім`я. Квартира де він зареєстрований з відповідачкою на даний час є не приватизованою, і остання має на меті зняти його з реєстрації для подальшої самостійної приватизації нею вказаного житла. Окрім цього зазначає, що він бажає проживати у спірній квартирі, так як до сих пір там знаходяться його особисті речі, речі особистого користування, а також майно набуде ним з відповідачкою за час перебування у шлюбі. А тому вважає, що дії відповідачки створюють перешкоди для нього в користуванні квартирою, право на проживання в якій він має. Просить суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ощипок В.С. у судовому засіданні підтримав позовну заяву та зазначив наступне. Сестра позивача ОСОБА_1 , дізнавшись що він захворів, приїхала до нього, оскільки він перебував у нерухомому стані і тому хотіла забрати його, адже він потребував сторонньої допомоги. Він був скерований на лікування в лікарню, після чого отримав інвалідність другої групи. За цей період часу відповідачка розірвала шлюб з позивачем, до цього вони проживали в одному спільному помешканні, і він більше не зміг потрапити до квартири в якій спільно проживали. Позивач не міг забрати свої особисті речі. До сих пір ОСОБА_1 проживає з своєю сестрою, яка здійснює за ним догляд, до квартири він доступу немає а іншого житла у нього нема. Відповідачка змінила всі замки у квартирі. Дана квартира не є приватизована, не є об`єктом спільної сумісної власності, а є державним майном. Відповідачка звернулась до суду з метою зняття з реєстрації з спірної квартири позивача, оскільки він там зареєстрований, однак така тривала відсутність ОСОБА_1 зумовлена його перебуванням на лікуванні.

Допитана відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні в якості свідка пояснила наступне. Вона отримала квартиру з дітьми. Позивач до тої квартири немає жодного відношення. З 1993 року проживала разом з позивачем на орендованій квартирі. Зазначає, що зайняла самовільно квартиру, в той момент чоловік позивач залишився проживати на орендованій квартирі. Після чого міською радою отримала квартиру, на трьох дітей, двоє з яких є спільні з позивачем. Після цього в 2011 році зареєстрували шлюб з позивачем. Проживали в квартирі разом. В лікарню ОСОБА_1 потрапив через алкогольне сп`яніння і тому отримав інсульт. В період коли він перебував в лікарні вирішила з ним розлучитись. Замки в квартирі не міняла.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_1 , який проживає разом з нею, бо хворіє і потребує догляду. Коли брату стало погано, ОСОБА_2 не надала йому жодної допомоги, він потрапив в лікарню, пролежавши там 16 днів ні вона, ні діти жодного разу не провідали його. Після лікарні не могла його відвезти в квартиру так як відповідачка поміняла замки і ніхто не міг туди потрапити. І тому вона забрала брата до себе в село. Коли приїхала щоб забрати братові одяг, відповідачка сказала що потрібно чекати і вона чекала її 6 годин. Дочекавшись ОСОБА_4 , вона відкрила квартиру і коли ми з племінником почали забирати особистий одяг ОСОБА_1 , вона викликала поліцію, ніби то ми крадемо речі з її квартири.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 КС 909393, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні №119 від 01 квітня 2021 року зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно Акту про фактичне проживання від 04 лютого 2021 року, видана ОСОБА_1 , про те, що він проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_3 , так як за станом здоров`я потребує стороннього догляду.

В обґрунтування даного позову позивач ОСОБА_1 посилався, що відповідачка чинить перешкоди у користуванні ним вказаної квартири, хоча він з ОСОБА_2 має однакові права та обов`язки щодо користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Пункт 1 статті 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, який гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла.

Згідно ст.ст.30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Так, статтею 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однією з підстав виникнення суб`єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку (статті 64,65,145,156 Житлового кодексу України).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до вимог ст.345 ЦK України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.

В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позивачем у позовній заяві вказано, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є не приватизованою, тобто не перебуває у власності ОСОБА_2 . ОСОБА_2 самовільно зайняла вказану квартиру, що було з`ясовано у судовому засіданні і не заперечувалось нею. Будь яких документів на підтвердження того що квартира перебуває у власності ОСОБА_2 нею суду представлено не було.

У статті 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Крім цього, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (ч.1ст.61 ЖК України).

Згідно з ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

На підставі ч.2 ст.8 вказаного Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

З аналізу змісту наведених норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» можна дійти висновку, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у займаних квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитках, кімнатах у комунальних квартирах, за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в зазначених приміщеннях, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.

Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно дост. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Згідност.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_2 не спростовано обставини, зазначені в позовній заяві, зокрема вчинення нею перешкод позивачу у користуванні спірної квартирив якій він зареєстрований та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, з урахуванням чого вважає позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя: В. І. Марчук