Ухвала

19 вересня 2022 року

місто Київ

справа № 758/13019/20-ц

провадження № 61-8944ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (ПАТ «Київенерго»), Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»), в якому просив визнати неправомірними дії, скасувати нараховану ПАТ «Київенерго» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання за особовим рахунком за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 27 грудня 2004 року; зобов`язати КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не нараховувати оплату за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за зазначеною адресою.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними та скасовано нарахування, здійснені КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» за послуги центрального опалення та гарячого водопостачання за особовим рахунком за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 01 травня 2018 року.

Зобов`язано КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не нараховувати оплату за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за зазначеною адресою.

Відмовлено у задоволенні позову до ПАТ «Київенерго».

Постановою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року, рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Здійснено розподіл судових витрат.

Установивши, що ПАТ «Київенерго» до 11 жовтня 2018 року надавав послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 , а з 11 жовтня 2018 року такі послуги надає КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», зазначений житловий будинок оснащений засобом обліку теплової енергії, який встановлено на загальному вводі будинку, і позивач не надав доказів на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_1 у зазначеному житловому будинку на законних підставах була обладнана індивідуальною системою опалення та гарячого водопостачання, та/або відключена у встановленому законом порядку від мереж централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними та скасування нарахування за послуги центрального опалення та гарячого водопостачання. В задоволенні вимоги про зобов`язання не нараховувати оплату за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання також відмовив, посилаючись на те, що вона стосуються вчинення/невчинення відповідачем дій у майбутньому, що не дає підстав для висновку про порушення прав позивача.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

09 вересня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року, у якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити без змін рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом позову у цій справі є немайнові вимоги про визнання неправомірними дії та скасувати нарахування за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, та зобов`язання відповідача не здійснювати нарахування оплати за послуги централізованого опалення і гарячого водопостачання.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України зазначена справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Ураховуючи наведене ця справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої

статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Щодо наявності винятків для допуску оскарження судового рішення у малозначній справі

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 виклала правовий висновок про те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення апеляційним судом у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у справі, і не впливає на визначення зазначеної справи як справи незначної складності, та за відсутності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у такій справі підлягає касаційному оскарженню, на передбачений процесуальним законом обов`язок Верховного Суду відмовити у відкритті касаційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик А. С. Олійник В. В. Яремко