У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2011/15-ц

провадження № 2/0285/666/22

21 вересня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого - судді Помогаєва А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук М.В.

розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Фактор" до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма", про стягнення заборгованості за кредитним договором згідно договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

27.05.2015 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором згідно договору поруки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12.02.2014 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Юнік Фарма» було укладено кредитний договір №04/2014-Ю на відкриття відновлювальної кредитної лінії, на виконання умов якого було видано кредит на суму 5 000 000,00 гривень, з кінцевим строком погашення 10.02.2015. Одночасно з укладенням кредитного договору його виконання було забезпечено порукою ОСОБА_1 за договором поруки №04/2014-П-2.

Ухвалою суду від 20.07.2021 року сторону позивача у даній справі замінено на ТОВ"Фінансова компанія "Кредит Фактор".

21.07.2022 року надійшла заява відповідача про закриття провадження у справі з посиланням на те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки його предметом є правовідносини, що виникли з кредитного договору, сторонами якого є юридичні особи. За таких обставин, спір відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Сторони в судове засідання не з`явились. У матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Копія заяви про закриття провадження у справі 21.07.2022 направлена відповідачем на адресу позивача поштою рекомендованим листом. Крім того, 23.08.2022 копія заяви направлена судом на електронну адресу позивача. Будь-яких заяв та заперечень проти закриття провадження у справі позивачем не подано.

Розглянувши заяву відповідача, суд дійшов висновку, що вона є обгрунтованою та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 3 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" N 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у редакції вищевказаного Закону (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України. Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем для забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, позивачем, як кредитором, подано до суду цивільний позов до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Статтею 45 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України.

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Положення пункту 1 частини першої статі 20 ГПК України не пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, з об`єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного суду в постановах від 02.10.2018 у справі №910/1733/18, від 19.03.2019 у справі №904/2530/18, від 19.03.2019 у справі №904/2526/18.

Оскільки предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.02.2014 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Юнік Фарма», виконання якого забезпечено порукою відповідача ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 255, 256, 258-260, 261 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Закрити проваження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Фактор" до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма", про стягнення заборгованості за кредитним договором згідно договору поруки.

Роз`яснити позивачу право на звернення з таким позовом до Господарського суду Житомирської області (10002, м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня постановлення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду

Суддя А.В. Помогаєв