Справа № 288/2250/21
Провадження № 2/288/89/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань Колодяжної Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 (далі Третя особа) про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності в якому з врахуванням уточнених позовних вимог /а.с.70-72/ вказує, що вони з Відповідачем з 02 вересня 2006 року по 06 лютого 2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

За період шлюбу сторонами було придбано майно на загальну суму 120095.00 гривень, а саме:

- в 2011 році: - холодильник «Снайге», вартістю 3100.00 гривень; - ламінат, вартістю 14240.00 гривень; - підложку під ламінат, вартістю 780.00 гривень; - цемент для заливки підлоги у ванній кімнаті, вартістю 3400.00 гривень.

- в 2012 році: - два металопластикові вікна з комплектуючими до них, вартістю 9050.00 гривень; - килим з доріжкою, вартістю 1200.00 гривень.

- в 2013 році: - кухню «Хвиля», вартістю 7000.00 гривень; - РТВ «Карат», вартістю 1200.00 гривень; - вішак, вартістю 800.00 гривень; - водонагрівач «Арістон», 2900.00 гривень; водопровідний насос «Спрут», вартістю 1900.00 гривень; - розширювальний бак, вартістю 400.00 гривень; - умивальник з тумбочкою, вартістю 2600.00 гривень; - душову кабіну, вартістю 2950.00 гривень; - унітаз «Церсаніт», вартістю 1420.00 гривень; - жалюзі вертикальні бірюза, вартістю 468.00 гривень; - жалюзі вертикальні пастельні, вартістю 485.00 гривень; - жалюзі вертикальні білі, вартістю 462.00 гривень; - жалюзі вертикальні світлий беж, вартістю 520.00 гривень; - жалюзі вертикальні блідо-рожеві, вартістю 565.00 гривень; - лінолеум 16 м, вартістю 1920.00 гривень.

- в 2014 році: - електроплиту «ВЕКО», вартістю 3500.00 гривень; - органзу, вартістю 800.00 гривень; - тасьму, вартістю 100 гривень; - штори, вартістю 600.00 гривень; тюль, вартістю 375.00 гривень; - бензопилу «Штиль 180», вартістю 2400.00 гривень; - металопластикове вікно, вартістю 5400.00 гривень.

- в 2015 році: - телевізор «Самсунг», вартістю 4950.00 гривень; - світильник, вартістю 150.00 гривень; - люстру, вартістю 450.00 гривень; - люстру, вартістю 650.00 гривень; - профіль бордо, вартістю 5880.00 гривень; саморізи, вартістю 350.00 гривень; - труби профільні з доставкою, вартістю 11620.00 гривень; - пінопласт, вартістю 7280.00 гривень; - клей «термо», вартістю 2200.00 гривень; - сітку, вартістю 4200.00 гривень; - ґрунтовку 10 л, вартістю 640.00 гривень; грибки, які було використано для утеплення будинку, вартістю 1190.00 гривень.

- в 2016 році: - дверку пластикову, балконну з вставленням на суму 2400.00 гривень; вікно металопластикове, вартістю 7600.00 гривень.

Після розірвання шлюбу Відповідач залишився проживати в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а Позивач залишила вказане місце проживання. В будинку залишилися всі придбані ними речі, використані зокрема для покращення житла, ремонту та побутова техніка, в той час, як Позивач позбавлена можливості володіти та користуватися вказаним майном, так як спільне проживання між нею та Відповідачем припинено.

Позивач вказує, що придбані ними з Відповідачем, перераховані вище спільні речі (чотири металопластикові вікна, профіль бордо, саморізи, труби профільні, пінопласт, клей, сітка, ґрунтовка, грибки, ламінат, підложка під ламінат, цемент), були використані для покращення недобудованого житлового будинку та їх демонтаж є недоцільним, а тому належним способом захисту її порушеного права буде стягнення компенсації вартості 1/2 частки спільно придбаного майна за час шлюбу в розмірі 60047.50 гривень.

Крім того, Позивач зазначає, що забудовником житлового будинку АДРЕСА_1 , є сестра її колишнього чоловіка, Третя особа у справі, на неї оформлено рахунки за енергопостачання, їй виділялася земельна ділянка під забудову, проте вказаний будинок не введений в експлуатацію, а право власності на нього не зареєстровано.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить стягнути з Відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, у розмірі 60047.50 гривень.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлений позов та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні.

28 березня 2022 року надав до суду відзив на позов в якому вказує, що вони з Позивачем проживали в будинку в с.Попільня з осені 2016 року та до придбавання будівельних матеріалів не мали жодного відношення, так як він робив один і сім`я не мала коштів, а його родичі оплачували комунальні платежі за час їх проживання в будинку та земельний податок. Коли Позивач, у відсутність Відповідача, виїхала з житлового будинку, вона забрала з їх спільно набутого майна все, що їй було необхідно і що тільки хотіла забрати. Нікого з представників влади або його родичів Позивач не запросила та ніякого документу при цьому не складала. При виселенні та розподілі спільного майна Позивач забрала їх спільні речі на суму 73750.00 гривень, а саме: - спальний гарнітур, вартістю 8000.00 гривень; - ортопедичний матрац, вартістю 5000.00 гривень; - три комплекти постільної білизни, вартістю 3000.00 гривень; - кухонний м`який куточок, вартістю 4000.00 гривень; - шафу для одягу, вартістю 4000.00 гривень; - шафу-купе, вартістю 4000.00 гривень; - трюмо, вартістю 2000.00 гривень; - комод для одягу, вартістю 2000.00 гривень; - стіл письмовий, вартістю 2500.00 гривень; - пенал до письмового столу, вартістю 900.00 гривень; - крісло до комп`ютерного стола, вартістю 1500.00 гривень; - три люстри, вартістю 1800 гривень; - пральну машинку, вартістю 10000.00 гривень; - мопед, вартістю 8000.00 гривень; - велосипед, вартістю 4000.00 гривень; - дві сушки для білизни решітчасті, вартістю 900.00 гривень; - мікрохвильову піч, вартістю 2000.00 гривень; - витяжку, вартістю 800 гривень; - електром`ясорубку, вартістю 3000.00 гривень; - ноутбук, вартістю 4000.00 гривень; - настільну лампу, вартістю 200.00 гривень; - світильник, вартістю 150.00 гривень; - 2 набори каструль, вартістю 1000.00 гривень; - посуд, вартістю 1000.00 гривень /а.с.30-31/. Після того, як Позивач покинула будинок і забрала більшу частину речей, Відповідач запитав у неї, що відбувається, вона відповіла, що таким чином нею здійснено розподіл їх спільного майна. Так як діти залишилися проживати з Позивачем, Відповідач вирішив, що розподіл майна закінчився, а тому у Позивача відсутні претензії щодо їх спільного майна. Вважає, заявлені Позивачем до нього позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні. /а.с.61-62/

27 травня 2022 року надав відзив на уточнену позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає повністю, так як вона забрала майно на приблизну суму 89750.00 гривень, а в нього залишилося набагато менше, також не всі вказані Позивачем речі були придбані ними за їх кошти під час перебування в шлюбі. /а.с.125/

Крім того, 15 червня 2022 року надав пояснення по суті позовних вимог в яких вказав, що після укладення шлюбу 02 вересня 2006 року вони з Позивачем періодично не проживали разом, а у 2016 році відновивши спільне проживання, переїхали до будинку в АДРЕСА_1 та вони купували деякі речі. 06 лютого 2019 року вони розлучилися, проте Позивач продовжувала проживати у даному будинку, так як у будинку її батьків був ремонт. 20 лютого 2020 року, коли він повернувся додому, виявив, що Позивач виселилася і забрала все майно, яке рахувала за необхідне. Такий розподіл було здійснено без його згоди та не був ніяким чином оформлений, Позивач вказала, що вона забрала все що їй необхідне для подальшого проживання і більше не має до нього ніяких претензій матеріального плану по розподілу майна. Надані Позивачем після звернення до суду з позовом, чеки на придбання майна є сумнівними та отримані не при купівлі майна. Будинок в якому вони проживали, їм не належить та гроші на проведення будівельних робіт давала його сестра та їх батьки, а він лише проводив будівельні роботи. Він не визнає позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення. /а.с.135-139/

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, третю особу та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2019 року в справі № 288/108/19, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено, розірвано шлюб зареєстрований 02 вересня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . /а.с.8/

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , місце народження дитини вказано селище міського типу Попільня. /а.с.63/

16 березня 2022 року за вих.№ 112 Попільнянським відділом № 4 управління соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на обліку та отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 24 червня 2008 року по лютий 2011 року включно. Кошти на виплату допомоги ОСОБА_1 отримувала через підприємство зв`язку за адресою: АДРЕСА_2 . /а.с.64/

Згідно довідки від 16 березня 2022 року № 04-08/18, виданою Попільнянським ліцеєм Попільнянської селищної ради, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчався у Попільнянській гімназії № 1 з 01 вересня 2014 року (наказ № 91 від 01 вересня 2014 року), відповідно до особової справи проживав за адресою: АДРЕСА_3 разом з мамою, вибув з гімназії 26 травня 2016 року (наказ № 50-а) на подальше навчання Попільнянської ЗОШ № 2. /а.с.65/

Відповідно до повідомлення Попільнянського ліцею № 2 вих.№ 22 від 24 березня 2022 року, учень ОСОБА_8 був зарахований до 3-го класу Попільнянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 01 вересня 2016 року. Згідно запису в особовій справі № Д-20/95 у 1-2 класах Нікіта навчався у Попільнянській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1 та проживав на АДРЕСА_3 . Навчаючись у Попільнянській ЗОШ І-ІІІ ступенів, проживав за адресою: - з 2016 року по 2020 рік АДРЕСА_1 ; - з 2020 року по 2022 рік АДРЕСА_4 . /а.с.66/

Згідно актового запису про народження № 28 від 06 травня 2008 року, місцем народження дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вказано смт.Попільня Попільнянського району Житомирської області, мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 . /а.с.120/

31 березня 2022 року за вих.10-03/21 Попільнянською селищною радою повідомлено, що згідно погосподарських книг за 2011-2015 роки та 2016-2023 роки, за адресою: АДРЕСА_1 , ніхто не зареєстрований, особовий рахунок відкритий під кодом 4 землеволодіння на ОСОБА_4 . /а.с.73/

Як вбачається з повідомлення Попільнянського ЦОК ТОВ «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» від 01 квітня 2022 року за вих.№ 7, особовий рахунок з енергопостачання НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 відкрито на ОСОБА_4 . /а.с.74/

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 лютого 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 відсутні відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. /а.с.75, 76/

Під час розгляду справи Позивачем було надано оригінали чеків на придбання: - від 22 жовтня 2011 року ламінат 16 м2, ламінат 32 м2, ламінат 16 м2, цемент 40 м3, підложка 65 м2 на суму 18420.00 гривень, виданого ФОП « ОСОБА_9 »; - від 22 листопада 2011 року холодильника «Снайгер» на суму 3100.00 гривень, виданого ПП « ОСОБА_10 »; - від 02 жовтня 2012 року вікно металопластикове з комплектуючими на суму 4550.00 гривень, виданого ФОП « ОСОБА_11 »; - від 10 жовтня 2012 року килим, доріжка на суму 1200.00 гривень, виданого ОСОБА_12 ; - від 15 серпня 2013 року кухня «Хвиля», ТВ «Карат», вішак на суму 9000.00 гривень, виданого ФОП « ОСОБА_13 »; - від 10 жовтня 2013 року водонагрівач, водопровідний насос «Спрут», розширювальний бак, умивальник з тумбочкою, душова кабіна, унітаз «Церсаніт» на суму 12170.00 гривень, виданого ПП « ОСОБА_10 »; - від 13 грудня 2013 року жалюзі вертикальні бірюза, жалюзі вертикальні пастельні, жалюзі вертикальні світлий беж, жалюзі вертикальні блідо-рожеві на суму 2500.00 гривень, виданого ПП «Дмитренко С.О.»; - від 15 грудня 2013 року лінолеум 16 м2 на суму 1920.00 гривень, виданого ФОП « ОСОБА_9 »; - від 14 лютого 2014 року електроплита «ВЕКО» на суму 3500.00 гривень, виданого ПП « ОСОБА_10 »; - від 17 квітня 2014 року органза 5 м, тасьма 20 м на суму 900.00 гривень, виданого ФОП « ОСОБА_14 »; - від 25 квітня 2014 року штори 10 м, тюль 5 м на суму 975.00 гривень, виданого ФОП « ОСОБА_14 »;- від 07 липня 2014 року бензопили «Штіль ІDО» на суму 2400.00 гривень, виданого ПП « ОСОБА_10 »; - від 06 лютого 2015 року телевізор «Samsung» на суму 4950.00 гривень, виданого ПП «Журахівський О.С.»; - від 06 березня 2015 року світильник, люстра 2 плафони, люстра 4 плафони на суму 1250.00 гривень, виданого ФОП « ОСОБА_15 »; - від 15 травня 2015 року труба профільна на суму 11620.00 гривень, виданого ФОП « ОСОБА_16 »; - від 18 травня 2015 року профіль бордо, саморізи на суму 6230.00 гривень, виданого ФОП « ОСОБА_17 »; - від 07 серпня 2015 року пінопласт, клей термо, ґрунтовка, грибки на суму 15510.00 гривень, виданого ФОП « ОСОБА_9 ». /а.с.90-106/

Крім того, Позивачем додано до матеріалів справи копії вказаних чеків. /а.с.9-14, 48/

Згідно наданих оригіналів накладних на придбання: - від 02 серпня 2012 року металопластикове вікно з комплектуючими на суму 4600.00 гривень, виданого ОСОБА_1 ФОП « ОСОБА_11 »; - від 10 вересня 2014 року металопластикове вікно на суму 5400.00 гривень, виданого ОСОБА_1 ФОП « ОСОБА_11 »; - від 05 жовтня 2016 року металопластикове вікно на суму 7600.00 гривень, виданого ОСОБА_1 ФОП « ОСОБА_11 ». /а.с.107-109/

Відповідно до договору підряду на виготовлення і монтаж виробів від 06 липня 2016 року, укладеного між ПП «Підлужний А.О.» та ОСОБА_1 виготовлено металопластикову конструкцію дверку пластикову білу на суму 2400 гривень. /а.с.110/

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні дала покази про те, що вона проживає в АДРЕСА_6 , неподалік будинку в АДРЕСА_1 , в якому з 2010 року проживала ОСОБА_19 з чоловіком ОСОБА_20 та також, вона є класним керівником їх сина ОСОБА_21 . ОСОБА_22 прийшла проживати у вже збудований будинок, проте під час їх спільного проживання, було проведено добудови до будинку, утеплено його та збудовано паркан. В подвір`ї даного домогосподарства вона не була, за чиї кошти проводилися дані роботи їй не відомо. Біля даного будинку вона також бачила ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні дала покази про те, що вона проживає за адресою АДРЕСА_7 , через три будинки від домогосподарства де проживала ОСОБА_19 з чоловіком ОСОБА_20 . Разом вони прожили приблизно 10 років, вона в будинку не була, паркан збудовано під час їх спільного проживання, за чиї кошти їй не відомо.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні дала покази про те, що вона є кумою ОСОБА_26 і знає її з моменту одруження з ОСОБА_20 . В будинку сторони почали проживати з тих пір, як синові виповнилося два роки, тобто з 2010 року, а до цього ОСОБА_22 проживала у своєї матері. Будинок був непридатний для проживання, вони разом його облаштовували, ОСОБА_27 ставив вікна, зробили ремонт та прибудову, з часом поставили металопластикові вікна, кому належить будинок та за чиї кошти проводились дані роботи їй не відомо. Коли ОСОБА_22 виселялася з будинку, вона взяла необхідні речі, що конкретно їй не відомо.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні дала покази про те, що вона є матір`ю ОСОБА_26 та їй відомо, що її дочка з зятем ОСОБА_20 проживала в будинку в АДРЕСА_1 , з 2011 року, а до цього проживала у неї. На час вселення їх у будинок там були лише стіни, вони все робили, клеїли шпалери, поклали ламінат, збудували паркан та прибудову, все це робилося за їхні власні кошти. Про те, що власником будинку в якому проживала її дочка є ОСОБА_29 , їй було відомо. Коли дочка перестала проживати з ОСОБА_20 та повернулася до неї додому, вона привезла з собою диван, постільну білизну, подушки, комод, спальний гарнітур, посуд, м`який куточок, шафу-купе, трюмо, письмовий стіл, пральну машину, мікрохвильову піч, витяжку. На придбання спального гарнітуру вона надавала кошти дочці.

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні дала покази про те, що вона є дружиною брата ОСОБА_26 з яким уклала шлюб у 2016 році та їй відомо, що ОСОБА_22 разом з чоловіком з 2011 року проживала в будинку в АДРЕСА_1 . Будинок був придатний для проживання, але вони покращували умови, а саме робили ремонт, купували меблі, замінили вікна, збудували прибудову та паркан, утеплили будинок, клеїли шпалери, стелили ламінат, поставили душову кабіну, купували посуд, на все це витрачалися їх спільні кошти. Коли ОСОБА_22 припинила проживати з ОСОБА_20 та повернулась до будинку матері, вона перевезла з собою свої та дитячі речі, стіл, ліжка, шафу, спальний гарнітур, трюмо, комод, письмовий стіл, комп`ютерне крісло, пральну машину, велосипед дитячий, мікрохвильову піч, посуд.

Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні дала покази про те, що вона є матір`ю ОСОБА_32 та ОСОБА_33 та їй відомо, що у 2006 році ОСОБА_22 зареєструвала шлюб з її сином. Спочатку вони проживали у її матері, потім пішли на квартиру, а у 2008 році, коли народився ОСОБА_21 вона проживала у своєї матері. 25 травня 2016 року вона з дочкою ОСОБА_34 дозволили ОСОБА_22 та ОСОБА_35 проживати у належному ОСОБА_34 будинку за адресою АДРЕСА_1 . Даний будинок було збудовано за кошти дочки та їх з чоловіком, забудовником будинку є дочка ОСОБА_34 . 06 лютого 2019 року син з ОСОБА_22 розлучився і вони домовились, що вона забере з будинку всі речі. В подальшому, 20 лютого 2020 року ОСОБА_22 виїхала з даного будинку, в той час її син був на роботі в м.Києві, а коли вона прийшла подивитися, що ОСОБА_22 вивезла, то виявила, що будинок пустий. Вона забрала спальний гарнітур, пральну машину, сушки, мопед, велосипед, дитячі речі, м`які іграшки, весь посуд. Також ОСОБА_22 сказала, їй сплатити 550 гривень за шпалери, що вона і зробила. Кошти на металопластикові вікна та паркан давала дочка ОСОБА_34 і вона з чоловіком. Купували металевий профіль на паркан у ОСОБА_36 , а син встановлював даний паркан. Матеріали на утеплення будинку купували за кошти її та дочки у ОСОБА_37 , а ОСОБА_27 проводив роботи по утепленню будинку, прибудова до будинку збудована за кошти їх та сина ОСОБА_38 . На теперішній час, її син ОСОБА_27 проживає в даному будинку з другою дружиною та згоден віддати ОСОБА_22 всі речі, які вона хоче забрати, проте вона відмовляється та вимагає сплатити кошти. В будинку залишилася кухня, плита, душова кабіна, холодильник, 2 люстри, вішак, телевізор, тюлі та жалюзі, а два дивани, стіл, електроплитку, які залишились в будинку дали вони.

Свідок ОСОБА_39 в судовому засіданні дала покази про те, що ОСОБА_22 та ОСОБА_27 після одруження проживали на квартирі, потім у батьків ОСОБА_38 , а коли їх сину ОСОБА_21 виповнилося 2 роки, переїхали проживати в будинок за адресою АДРЕСА_1 . В будинку вона була декілька разів, там не було сходів, паркану, не була готова ванна кімната, вони разом робили ремонт та придбавали речі, які саме їй не відомо.

Свідок ОСОБА_40 в судовому засіданні дав покази про те, що ОСОБА_19 просила його розібрати в будинку в АДРЕСА_1 спальний гарнітур, шафу, трюмо, кухонний куточок, тому що він складав дані меблі, коли вони їх придбали. Коли він розбирав дані речі, була присутня тільки ОСОБА_22 , ОСОБА_38 не було, за роботу розраховувалась також вона.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з Відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, у розмірі 60047.50 гривень з тих підстав, що вони з Відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі та за період шлюбу ними придбано майно на загальну суму 120095.00 гривень.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об`єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними стаття 63 СК України).

Згідно з частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 ЦК України).

За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України, згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Правила, визначені частиною п`ятою названої статті застосовуються, коли позивач висуває вимогу про виділення йому в натурі певного майна в порядку поділу, а відповідачу пропонує грошову компенсацію. У такому випадку позивач зобов`язаний попередньо внести грошові кошти на депозитний рахунок суду, які при задоволенні позову будуть виплачені відповідачу у якості грошової компенсації його частки у спільному майні.

Зі змісту частини першої статті 70 СК України слідує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об`єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов`язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними.

Частиною першою статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права щільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Критеріями, за якими спірному набутому майну можливо надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або заводом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року в справі № 214/3609/18 зауважив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22-24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» і можливість застосування цих висновків Пленуму ВСУ підтверджена постановою ВС від 03 лютого 2020 року в справі № 235/5146/16-ц, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частиною третьою статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належать до спільної сумісної власності речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Позивач звертаючись до суду вказує, що вони з Відповідачем під час перебування в шлюбі придбали певне майно на загальну суму 120095.00 гривень, перелік якого та вартість, викладено нею в поданому позові, а тому просить стягнути з Відповідача компенсацію вартості 1/2 частки вказаного майна в розмірі 60047.50 гривень.

Відповідач заперечуючи проти задоволення вказаних вимог зазначає, що Позивачем при зверненні до суду не наведено вичерпний перелік майна, придбаного ними під час шлюбу, при цьому нею не було зазначено, що вона після припинення шлюбу забрала з їх місця проживання частину придбаного ними під час шлюбу майна на загальну суму 73750.00 (приблизно на суму 89750.00) гривень, в зв`язку з чим він вважав, що поділ майна вже відбувся та зроблений ними в добровільному порядку. Крім того, Відповідач вказує, що Позивачем включено до переліку майна подружжя будівельні матеріали, які було використано для будівельних робіт в житловому будинку, право власності на який ні за ким не зареєстровано, лише його сестрі було надано земельну ділянку за вказаною адресою, яка в свою чергу надавала кошти на придбання будівельних матеріалів для будинку.

Відповідно до вимог статті 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Враховуючи правовідносини, які склалися між сторонами та встановлені під час розгляду справи обставини, а саме те, що право власності на житловий будинок в якому проживали сторони не зареєстровано, а земельну ділянку за адресою його розташування було надано сестрі Відповідача (Третій особі у справі) та те, що Позивач в поданому позові вказувала, що придбані будівельні матеріали було використано для покращення житлового будинку та прилеглої території, суд розмежовує наведений Позивачем спільного майна подружжя на побутове майно та будівельні матеріали.

Так, згідно зазначеного Позивачем майна, до побутового майна належить віднести: - холодильник «Снайге», вартістю 3100.00 гривень; - килим з доріжкою, вартістю 1200.00 гривень; - кухню «Хвиля», вартістю 7000.00 гривень; - РТВ «Карат», вартістю 1200.00 гривень; - вішак, вартістю 800.00 гривень; - водонагрівач «Арістон», 2900.00 гривень; - водопровідний насос «Спрут», вартістю 1900.00 гривень; - розширювальний бак, вартістю 400.00 гривень; - умивальник з тумбочкою, вартістю 2600.00 гривень; - душову кабіну, вартістю 2950.00 гривень; - унітаз «Церсаніт», вартістю 1420.00 гривень; - жалюзі вертикальні бірюза, вартістю 468.00 гривень; - жалюзі вертикальні пастельні, вартістю 485.00 гривень; - жалюзі вертикальні білі, вартістю 462.00 гривень; - жалюзі вертикальні світлий беж, вартістю 520.00 гривень; - жалюзі вертикальні блідо-рожеві, вартістю 565.00 гривень; - електроплиту «ВЕКО», вартістю 3500.00 гривень; - органзу, вартістю 800.00 гривень; - тасьму, вартістю 100 гривень; - штори, вартістю 600.00 гривень; - тюль, вартістю 375.00 гривень; - бензопилу «Штиль 180», вартістю 2400.00 гривень; - телевізор «Самсунг», вартістю 4950.00 гривень; - світильник, вартістю 150.00 гривень; - люстру, вартістю 450.00 гривень; - люстру, вартістю 650.00 гривень, а всього на загальну суму 41945.00 гривень.

До будівельних матеріалів віднесено: - ламінат, вартістю 14240.00 гривень; - підложку під ламінат, вартістю 780.00 гривень; - цемент для заливки підлоги у ванній кімнаті, вартістю 3400.00 гривень; - два металопластикові вікна з комплектуючими до них, вартістю 9050.00 гривень; - металопластикове вікно, вартістю 5400.00 гривень; - профіль бордо, вартістю 5880.00 гривень; - саморізи, вартістю 350.00 гривень; - труби профільні з доставкою, вартістю 11620.00 гривень; - пінопласт, вартістю 7280.00 гривень; - клей «термо», вартістю 2200.00 гривень; - сітку, вартістю 4200.00 гривень; - ґрунтовку 10 л, вартістю 640.00 гривень; - грибки, які було використано для утеплення будинку, вартістю 1190.00 гривень; - дверку пластикову, балконну з вставленням на суму 2400.00 гривень; - вікно металопластикове, вартістю 7600.00 гривень; - лінолеум 16 м, вартістю 1920.00 гривень, а всього на загальну суму 78150.00 гривень.

На підтвердження придбання майна Позивачем надано до суду оригінали чеків, товарні накладні та договір підряду, проте вони не містять відомостей про покупця, а тому без інших належних та допустимих доказів не можуть бути доказами придбання сторонами відповідних речей.

Разом з тим, Відповідач не заперечує факт придбання зазначеного Позивачем побутового майна, проте вказує, що Позивач, після розірвання шлюбу, вивезла з будинку частину спільного майна подружжя, яке нею до переліку спільного майна подружжя при зверненні до суду внесено не було, що в свою чергу є перешкодою для суду у встановленні обсягу спільного майна подружжя та його вартості, з метою розподілу майна в рівних частках, враховуючи те, що вказана сторонами вартість побутового майна є суперечливою.

Під час розгляду справи, Позивач не заперечувала, що вона вивезла деяке майно, проте воно є її особистою власністю.

Допитані в судовому засіданні свідки також підтвердили той факт, що Позивач вивезла з будинку речі.

Крім того, під час розгляду справи, Відповідач погодився передати Позивачу побутові речі, які було внесено нею до переліку спільного майна подружжя, проте вона відмовилась їх прийняти, що підтверджується актом від 18 серпня 2022 року прийому передачі майна. /а.с.187/

Вартість майна повинна бути підтверджена висновком товарознавчої експертизи або погоджена сторонами, проте під час розгляду справи, Позивачем клопотань про призначення відповідних експертиз з метою визначення обсягу спільного майна подружжя та його вартості заявлено не було. Крім цього, поділ майна здійснюється, виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи.

Позивач до суду з клопотаннями про призначення у справі судової експертизи, не зверталась, в той час як в даних правовідносинах саме висновок експерта міг би підтвердити вказані Позивачем обставини, дати відповідь на питання стосовно спірних обставин у справі та запропонувати реальні варіанти поновлення її прав, враховуючи що Позивачем заявлено вимогу про відшкодування їй частини вартості майна, а не про поділ побутових предметів.

Щодо внесених Позивачем до переліку майна подружжя будівельних матеріалів, суд зазначає наступне.

Зі змісту статті 62 СК України слідує, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

У матеріалах справи відсутні докази понесених подружжям (сторонами у справі) грошових та трудових затрат на ремонт та облаштування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на наведені судом вище висновки, щодо наданих Позивачем оригіналів товарних чеків та квитанцій та відсутності підтверджень того, що вказані будівельні матеріали було використано на проведення будівельних робіт у вказаному житловому будинку, враховуючи заперечення Відповідача проти того, що вони його купували.

Доданий до матеріалів справи договір підряду на виготовлення та монтаж виробів з профілю /а.с.110/, укладений з ОСОБА_1 не є підтвердженням того, що зазначену дверку балконну було встановлено саме в житловому будинку, в якому проживало подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не є власниками зазначеного житлового будинку, а на вказану в позові в якості Третьої особи сестру Відповідача за вказаною адресою лише відкрито рахунок на землеволодіння та особовий рахунок на сплату коштів за постачання електроенергії, а тому вимога Позивача про поділ вартості будівельних матеріалів за умови доведення збільшення вартості майна заявлена до неналежного відповідача.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наведені нею при зверненні до суду доводи, щодо визначення обсягу спільного майна подружжя та його вартості, що є перешкодою для поділу в рівних частках майна подружжя, в зв`язку з чим неможливо вирішити питання стягнення компенсації його вартості.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, суд оцінивши докази, подані сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідач та Третя особа в судовому засіданні просили стягнути з Позивача понесені ними судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України).

23 грудня 2021 року між Адвокатом Омельчуком В.О. та Дубиною Ю.В. укладено угоду про здійснення правової допомоги та додаткову угоду про надання правової допомоги від 28 березня 2022 року. /а.с.28, 29, 78, 79/

В Акті про прийняття передачі наданих послуг від 29 серпня 2022 року, визначено, що виконавець - адвокат Омельчук Віктор Олександрович надав замовнику - ОСОБА_3 юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги, а замовник прийняв наступні послуги: 1. Вивчення та аналіз позовної заяви та доданих матеріалів справи № 288/2250/21. Вивчення та аналіз судової практики, роз`яснень і коментарів з даного питання: витрачено 6 години, вартість години 700 гривень, вартість послуги 4200.00 гривень; 2. Збір доказів та підготовка відзиву: витрачено 2 години, вартість години 700 гривень, вартість послуги 1400.00 гривень; 3. Прийняття участі в судових засіданнях: витрачено 2 години, вартість години 1000 гривень, вартість послуги 2000.00 гривень. Вартість послуг за надані послуги, становить 7600.00 гривень. /а.с.188/

Згідно прибуткового касового ордеру від 29 серпня 2022 року, ОСОБА_3 сплачено адвокату Омельчук В.О. кошти в розмірі 7600.00 гривень на підставі Договору про надання правової допомоги б/н від 23 грудня 2021 року. /а.с.189/

02 березня 2022 року між Адвокатом Омельчуком В.О. та Дубиною Т.В. укладено угоду про здійснення правової допомоги та додаткову угоду про надання правової допомоги від 28 березня 2022 року. /а.с.81, 82/

В Акті про прийняття передачі наданих послуг від 29 серпня 2022 року, визначено, що виконавець - адвокат Омельчук Віктор Олександрович надав замовнику - ОСОБА_4 юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги, а замовник прийняв наступні послуги: 1. Вивчення та аналіз позовної заяви та доданих матеріалів справи № 288/2250/21: витрачено 4 години, вартість години 700 гривень, вартість послуги 2800.00 гривень; 2. Вивчення та аналіз судової практики, роз`яснень і коментарів з даного питання: витрачено 2 години, вартість години 700 гривень, вартість послуги 1400.00 гривень; 3. Збір доказів та підготовка відзиву: витрачено 2 години, вартість години 700 гривень, вартість послуги 1400.00 гривень; 3. Прийняття участі в судових засіданнях: витрачено 2 години, вартість години 1000 гривень, вартість послуги 2000.00 гривень. Вартість послуг за надані послуги, становить 7600.00 гривень. /а.с.190/

Згідно прибуткового касового ордеру від 29 серпня 2022 року, ОСОБА_4 сплачено адвокату Омельчук В.О. кошти в розмірі 7600.00 гривень на підставі Договору про надання правової допомоги б/н від 02 березня 2022 року. /а.с.191/

На підставі вищевикладеного, витрати на професійну правничу допомогу, здійснені Відповідачем та Третьою особою є документально підтвердженими та пов`язаними з розглядом справи, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а тому покладення на Позивача судових витрат, пов`язані з правничою допомогою адвоката є обґрунтованим.

Представник Позивача в судовому засіданні просив відмовити задоволенні вимоги про відшкодування понесених Відповідачем та Третьою особою витрат на правову допомогу, а в разі визнання судом необхідним стягнути з Позивачки вказані витрати зменшити їх розмір до мінімальних.

Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 визначено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Представник Позивача скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та вказав, що їх розмір є завищеним.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц), а тому виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін, суд враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката та конкретні обставини справи, зокрема тривалість судових засідань та час витрачений адвокатом на участь в судових засіданнях і заявлених ним клопотань, складність справи, ціну позову та зважаючи на те, що Позивач є матір`ю двох малолітніх дітей, суд з огляду на розумну необхідність судових витрат, обмежує їх розмір з 7600.00 гривень до 2000.00 гривень.

Таким чином, з Позивача підлягають стягненню на користь Відповідача та Третьої особи судові витрати пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 2000.00 гривень на кожного.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; статтями 60, 61, 62, 63, 69, 70, 71 СК України; статтями 15, 16, 179, 316, 317, 319, 355, 368, 372 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_26 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_29 про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_26 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого: АДРЕСА_1 ) судові витрати пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 2000.00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_26 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_33 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 ) судові витрати пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 2000.00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник