ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 вересня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 747/196/22

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/990/22

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І., Мамонової О.Є., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , на ухвалу судді Талалаївського районного суду Чернігівської області про повернення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Талалаївського районного суду Чернігівської області Косенко Ю.Л. повернуто заявниці заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

В обгрунтування повернення суд послався на те, що подана представником ОСОБА_1 заява не скріплена її електронним цифровим підписом, а належні документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_2 , як представника заявниці відсутні.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 05.09.2022, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Проте, апеляційне провадження не може бути відкрито, та апеляційну скаргу належить повернути заявнику виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною 2 ст. 60 ЦПК України передбачено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Аналіз вказаних положень ЦПК України в їх сукупності та взаємозв`язку з іншими положеннями ЦПК України свідчить, що термін «малозначні спори (малозначні справи)» використовується виключно щодо справ, які розглядаються в порядку позовного провадження.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в справах окремого провадження представником може бути виключно адвокат, оскільки особа, яка не є адвокатом, може бути представником виключно під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи), тобто під час вирішення справ, що розглядаються в порядку позовного провадження.

Зазначений висновок також випливає і з формулювання положень ч. 2 ст. 60 ЦПК України, якими передбачено, що особа, яка не є адвокатом, може бути представником під час розгляду саме спорів. Між тим в справах окремого провадження спір (про право) відсутній.

Перевіривши матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , який підписав як заяву, так і апеляційну скаргу, доказів того, що він є адвокатом, матеріали справи не містять.

З метою забезпечення права заявника на доступ до правосуддя, судом перевірено дані Єдиного реєстру адвокатів України щодо наявності в ньому відомостей про адвоката Капцова М.Є., та встановлено, що адвокат із вказаним даними в реєстрі відсутній.

Таким чином, будь-яких даних відносно того, що ОСОБА_2 є адвокатом, судом не отримано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що заяву про встановлення факту в інтересах ОСОБА_1 подано особою, яка не є адвокатом, а відтак - не має права представляти інтереси ОСОБА_1 в даній цивільній справі, яка розглядається в порядку окремого провадження та не відноситься до категорії спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи).

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 274 ЦПК.

Враховуючи тотожність відповідних норм ЦПК України, які регулювали питання щодо форми та змісту заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, станом на час прийняття Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, та регулюють вказані питання станом на даний час, суд вважає за можливе врахувати вказані вище роз`яснення Верховного Суду України під час вирішення питання про можливість відкриття провадження в даній цивільній справі.

Крім того, пунктами 9-11 розділу ХІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду передбачено, що шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала електронний кабінет, може уповноважити представника (іншу фізичну особу, що має зареєстрований електронний кабінет) на подання документів від свого імені або від імені довірителя по судовій справі, судовому провадженню або зверненню. Електронні доручення, що підтверджують повноваження підписанта, автоматично додаються підсистемою до кожного документу, ним відправленого.

Шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала електронний кабінет, в межах отриманих повноважень може надати іншій фізичній особі доступ до документів по судовій справі, судовому провадженню або зверненню.

Шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного повідомлення, встановленої адміністратором форми, автор доручення може його скасувати.

Касаційний цивільний суд у постанові від 8 вересня 2021 року у справі №486/259/21 дійшов висновку, що аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що електронне доручення, яке можливо надати за допомогою підсистеми "Електронний суд", видається за наявності у відповідної особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі "Електронний суд", що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису. Електронне доручення видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі "Електронний суд". Надалі таке електронне доручення автоматично додається до позовної заяви, яка подана представником від імені довірителя через підсистему "Електронний суд", при цьому у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такого електронного доручення, тобто воно формується підсистемою "Електронний суд" самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли її підписано особою, яка не має права її підписувати.

В зв`язку з викладеним, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, оскільки ОСОБА_2 , який підписав заяву в інтересах ОСОБА_1 , не має права представляти її інтереси в даній цивільній справі та підписувати від її імені заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч.2 ст. 357 та ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до ч. 7 ст. 357 ЦПК України про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись ст. 185, 258-261, 353-354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , на ухвалу судді Талалаївського районного суду Чернігівської області про повернення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - вважати неподаною та повернути особі, яка подала апеляційну скаргу.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Копію апеляційної скарги залишити в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: