Ухвала

16 вересня 2022 року

місто Київ

справа № 2-488/11

провадження № 61-8431ск22

Верховний Суд, який діє у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року

у цивільній справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на дії виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Приліпка Владислава Олеговича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

(далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») у вересні 2021 року звернулося до суду зі скаргою на дії посадової особи органу державної виконавчої служби, у якій просило:

1) визнати неправомірною постанову від 27 серпня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 33625067 виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Приліпка В. О. (далі - в. о. начальника відділу Приліпко В. О.).

2) зобов`язати в. о. начальника відділу Приліпка В. О. скасувати зазначену постанову та зробити перерахунок заборгованості у валюті кредиту згідно з рішенням суду.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 19 жовтня 2021 року Славутицький міський суд Київської області частково задовольнив скаргу.

Суд визнав неправомірною постанову в. о. начальника відділу Приліпка В. О. від 27 серпня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 33625067.

Зобов`язав в. о. начальника відділу Приліпка В. О. скасувати постанову від 27 серпня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 33625067.

В іншій частині скарги відмовив.

Постановою від 28 липня 2022 року Київський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 19 жовтня 2021 року - без змін.

ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 26 серпня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким скаргу залишити без задоволення.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначила:

- (1) неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права;

- (2) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду;

- (3) наявні підстави для відступу від застосування правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року справі № 761/12665/14-ц.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (абзац третій підпункту 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Щодо оцінки наявності визначених заявником підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не навела та не обґрунтувала передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на безпідставність судових рішеньбез зазначення на обґрунтування випадків, визначених у частині другій статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Зазначаючи як підставу касаційного оскарження неврахування правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, заявник не навела у касаційній скарзі, правовий висновок якої саме постанови Верховного Суду не було враховано судами першої та апеляційної інстанцій. Суд позбавлений можливості здійснити перевірку цього доводу через брак посилання ОСОБА_1 на правовий висновок, який, на її думку, не було враховано судами.

Також, визначаючи підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі, ОСОБА_1 навела міркування про існування потреби відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року справі № 761/12665/14-ц, який застосовано судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Втім, заявник не обґрунтувала, чому існує потреба у такому відступленні та у чому полягає помилковість наведеної правової позиції. Окрім наведення цієї підстави та постанови, від якої, на думку заявника, потрібно відступити, у касаційній скарзі повинно міститися мотивування такого відступлення. Тому виклад заявником зазначеного аргументу Верховний Суд визнає беззмістовним та формальним, що не надає підстав для оскарження рішень судів в касаційному порядку.

Суд зробив висновок, що ОСОБА_1 в цілому не навела належних підстав для касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, заявник в касаційній скарзі не навела жодного аргументу та підстав щодо порушення судами норм процесуального права.

Окрім наведеного, Суд констатував, що ОСОБА_1 неправильно визначила предмет касаційного оскарження, адже у касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що просить переглянути в касаційному порядку рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року. Проте, в Єдиному державному реєстрі судових рішень немає рішень суду першої інстанції по суті у цій справі, наявні лише ухвали суду

від 19 та 27 жовтня 2021 року про часткове задоволення скарг ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а тому заявник помилково зазначила, що оскаржує рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2021 року, а не ухвала.

Також Верховний Суд зробив висновок, що ухвала Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2021 року не може оскаржуватися разом із постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року, оскільки не була предметом перегляду в апеляційному порядку. Цією постановою в апеляційному порядку переглянуто ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 19 жовтня 2021 року.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень - ухвала Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2021 року переглядалася судом апеляційної інстанції, за результатами чого ухвалено постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.Тож заявник неправильно визначила предмет касаційного оскарження.

ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ

Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав, передбачених процесуальним законом для оскарження рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку.

Доводи про здійснення оцінки доказів, досліджених судом апеляційної інстанції, виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, що визначенні статтею 400 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконала вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Верховний Суд наголошує на тому, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року у цивільній справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на дії виконуючого обов`язки начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Приліпка Владислава Олеговича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, не прийняти до розгляду та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний