КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №75756535/21-ц
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3641/2022
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Білич І.М.,
суддів: Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
при секретарі: Мельник Ю.О.
за участі: представника АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - Григорян О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Луценка Віталія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Остачук Т.В.,
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення вихідної допомоги у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи та середнього заробітку за час затримки виплати.
Позовна заява мотивована тим, що наказом №615 від 27 вересня 2021 року Міністерство економіки України припинило повноваження позивача як посадової особи заступника голови правління АТ «ДПЗКУ».
28 вересня 2021 року йому нараховано та виплачено: оклад за період з 1 по 28 вересня 2021 року, індексацію заробітної плати, компенсацію відпустки.
У той же час не було виплачено вихідну допомогу, що за його підрахунками становить 1 771 950,00 грн. у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи та 151 096,00 грн. середнього заробітку за час затримки такої виплати, які він і просив стягнути з відповідача задовольнивши його позовні вимоги.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва області від 05 листопада 2021 ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті провадження. Роз`яснено позивачу, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Не погоджуючись із ухвалою суду, представник позивача подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої просив суд, ухвалу суду скасувати справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Підставою його звернення до суду з позовом було те, що між сторонами по справі склалися трудові відносини, а після їх припинення відповідачем, який є суб`єктом господарювання та роботодавцем, не в повній мірі було виконано імперативні норми трудового законодавства України, що застосовуються при звільненні працівника. Відтак, виключно порушення правил трудового законодавства в частині проведення розрахунку зі звільненим працівником, а не питання повноважень та підстав розірвання трудового договору було приводом звернення до суду позивача за захистом своїх порушених прав при звільненні.
Відповідачем по справі було подано відзив в якому представник відповідача вказував щодо необхідності скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з урахуванням того, що звільнення позивача відбувалося на підстав норм КЗпП України.
Учасники справи про день і час її розгляду повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку.
Представник позивача, до початку розгляду справи подав клопотання щодо можливості її розгляду за відсутності позивача та його представника, так як останні вимушено покинули територію м. Києва у зв`язку з повномасштабним вторгненням російських військ на територію України.
Представник відповідача в судовому засіданні визнав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб що не з`явилися у відповідності до вимог ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до наказу Мінекономіки №53-п від 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 обрано заступником голови правління акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України».
Наказом №615 від 27 вересня 2021 року Міністерство економіки України припинило повноваження позивача як посадової особи - заступника голови правління AT «ДПЗКУ»..
Правовими підставами для звернення до суду позивачем при подачі позову були зазначені положення ст.ст. 44, 47, 116, 117 КЗпП України.
Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження виходив з того, що згідно п.1.4 Статуту засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управління корпоративними правами Товариства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2021 року № 593 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 року за № 764» здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України. Пунктами 9.1., 9.2 Статуту «ДПЗКУ» визначено, що органами управління товариства є: Загальні Збори, Наглядова Рада, Правління, Ревізійна комісія. Вищим органом товариства є загальні збори.
Згідно ст.58 Закону України «Про акціонерні товариства» виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради.
Посада яку займав позивач ( заступник голови Правління) є посадовою особою.
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у ст.99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.
Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.
Відтак суд вважав, що форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.
Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.
При цьому, під час визначення юрисдикції спорів як корпоративних слід виходити з положень ст. 167 ГК України, яка визначає зміст корпоративних відносин.
Так, згідно з ч. 3 ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
Відповідно до ч. 1 вказаної статті корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено заоном (ч. 1,2 ст. 97 ЦК України).
Відповідно до ст. З КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У КЗпП України визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору.
За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений ч.3 ст. 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.
У зв`язку з цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до ч.3 ст.99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.
Зважаючи на це, зміст положень зазначеної норми права надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.
Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.
Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року №1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення ч.3 ст. 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.
Рішення загальних зборів товариства може бути оскаржено у судовому порядку акціонером (учасником) товариства шляхом пред`явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства. Відповідачем за таким позовом є товариство.

При вирішенні спорів, пов`язаних з порядком скликання і роботи загальних зборів товариства, визначенням правомочності її засідання, необхідно застосовувати положення установчих документів товариства.

Вказане також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 листопада 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи №562/304/17.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що у даній цивільній справі позивачем не заявлялись позовні вимоги щодо визнання незаконними рішення загальних зборів товариства, скасування наказів, прийнятих на підставі рішення загальних зборів, тощо.

Предметом позовних вимог є стягнення невиплаченої вихідної допомоги та стягнення середнього заробітку за мас затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що він звернувся до суду за захистом своїх трудових прав, які не пов`язані із діяльністю товариства, а відтак спірні відносини не може бути віднесено до корпоративних спорів.

Стаття 20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У той же час як вбачається із матеріалів, позивач був звільнений з роботи за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП Укаїни.

Посилання суду першої інстанції на правові позиції Великої Палати Верховного Суду у справах №145/1885/15 та №761/34973/17 та необхідність розгляду цієї справи у порядку господарського судочинства, колегія суддів вважає помилковими, оскільки позовні вимоги та фактичні обставини в них відрізняються від обставин, на які посилається позивач у даному позові.

Так, у справі №145/1885/15-ц позивач просив визнати незаконними рішення наглядової ради про усунення (відсторонення) його від виконання повноважень голови правління товариства та виключення його з числа осіб, які мають право підпису, що є порушенням прав учасника (акціонера) на управління товариством, а не трудових прав керівника товариства.

У справі №761/34973/17 позивач просив визнати незаконним наказ про звільнення з посади та поновлення на посаді.

Звертаючись з позовом позивач вказував, що АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не виконала вимоги трудового законодавства, не здійснила розрахунок відповідача при звільненні відповідно до вимог трудового законодавства. Тобто перевірці підлягає наявність порушення права позивача на припинення трудових відносин.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що вимога позовної заяви щодо стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стосується саме трудових правовідносин сторін, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 379, 381-383,387 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Луценка Віталія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 14 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: