КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/5087/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8223/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Семенюк Т.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тентавтотранс» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Горбенко Н.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тентавтотранс» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми збитків, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, уточнивши який просив стягнути солідарно з ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Тентавтотранс» суму збитків у розмірі 219 840,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначав, що згідно договору-заявки на транспортно-експедиторські послуги № ИВ000000286 від 02 жовтня 2016 року, що є додатком № 1 до договору 040716/т-пос від 04 липня 2016 року на перевезення вантажів автомобільним транспортом, вантажовідправник ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» доручив позивачу ТОВ «Тентавтотранс», у якості експедитора, перевезти 02 жовтня 2016 року вантаж - соняшник III класу вагою 22900,00 кг, від пункту завантаження за адресою: АДРЕСА_1 , до пункту розвантаження за адресою: ПП «ЕЛЛАДА», м. Кіровоград, проспект Промисловий, 14А, та передати його вантажоодержувачу ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» в строк до 17:00 год. 03 жовтня 2016 року. Позивач, як експедитор, за договором перевезення підшукав в мережі Інтернет перевізника - відповідача ФОП ОСОБА_1 . У свою чергу ОСОБА_1 надав свого водія - відповідача ОСОБА_2 для виконання послуг перевезення вантажу.

Відповідно до товарно-транспортної накладної (ТТН) № ДФ 000000332 від 02 жовтня 2016 року автомобіль ДАФ р.н. НОМЕР_1 з причепом р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 було завантажено соняшником III класу в кількості (маса нетто) 22900,00 кг. Вантаж був запломбований вантажовідправником пломбами № 5678256, 5678255, 5678209, 5678208. Факт отримання вантажу та відсутність претензій до вантажу підтверджено підписом водія ОСОБА_2 . Загальна вартість вантажу соняшнику становить 219 840,00 грн. Після завантаження автомобіль ДАФ р.н. НОМЕР_1 з причепом р.н. НОМЕР_2 вирушив в дорогу. Після цього ОСОБА_2 на зв`язок не вийшов, до пункту розвантаження за адресою м. Кіровоград, проспект Промисловий, 14А, вантаж не прибув.

Позивач зазначив, що внаслідок втрати вантажу з вини водія, що діяв за дорученням та на автотранспорті перевізника ФОП ОСОБА_1 , вантажовідправник ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» звернувся до позивача з претензією № 321 від 04 жовтня 2016 року про відшкодування вартості втраченого вантажу на суму 219 840,00 грн. Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії. Тому претензія № 321 від 04 жовтня 2016 року була визнана позивачем як експедитором за договором та оплачена вантажовідправнику у розмірі 219 840,00 грн.

Внаслідок настання юридичної відповідальності перед вантажовідправником ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» за договором 040716/т-пос від 04 липня 2016 року на перевезення вантажів автомобільним транспортом, позивач як експедитор був вимушений відшкодувати вартість втраченого вантажу. Тому сума реальних збитків позивача складає 219 840,00 грн. Вина за те, що вантаж був втрачений, і цим було спричинено збитки, повинна покладатися на виконавців, а саме водія ОСОБА_2 , що діяв за дорученням та на автотранспорті перевізника ФОП ОСОБА_1 .

Оскільки водій ОСОБА_2 розписався в отриманні вантажу згідно товарно-транспортної накладної (ТТН) № ДФ 000000332 від 02 жовтня 2016 року, перевірив цілісність вантажу, то він взяв на себе матеріальну відповідальність за вантаж та обов`язок доставити його за адресою та у строк, обумовлений ТТН та супровідними документами на вантаж. Оскільки вантаж втрачено на 100%, то майнова відповідальність покладається на відповідачів (водія та перевізника) у повному обсязі. Таким чином, відповідачі є особами, що фактично спричинили збитки позивачу як експедитору за договором перевезення, який відшкодував збитки вантажовідправнику за свій рахунок і тепер в порядку регресу вимагає їх відшкодування з винних осіб (т. 1 а.с. 2-5, т. 2 а.с. 158-161).

У липні 2019 року ФОП ОСОБА_1 направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано належних доказів укладення з ним договору перевезення вантажу у письмовій формі, оскільки між ним та позивачем не було укладено господарського договору. Зазначав, що ніколи не знаходився у трудових відносинах з ОСОБА_2 . Також заперечував будь-яку причетність до отримання вантажу, його перевезення та просив відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 120-124).

Також подав відзив на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 , у якому зазначив, що він особисто ніколи не працював водієм у ФОП ОСОБА_1 , не приймав будь-який вантаж від позивача, в зазначений день перебував на риболовлі з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Пояснив, що йому ніколи не видавали водійського посвідчення НОМЕР_3 , а відповідно до інформації наданої Територіальним сервісним центром № 3242 від 28 лютого 2019 року за № Б-69о/и 09 серпня 2018 року йому було видано посвідчення водія НОМЕР_4 з відкритими категоріями «В1, В». Попереднє посвідчення водія серія НОМЕР_5 , категорія «В» видано 13 червня 2001 року Білоцерківським МРЕВ ДАІ. Тобто керувати великотоннажними транспортними засобами не має права. ОСОБА_2 вказав, що з 23 вересня 2016 року займав посаду директора ТОВ «Регіональний кондитер» та з ФОП ОСОБА_1 в трудових відносинах не перебував, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 132-133).

У травні 2021 року позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову та підстави позову, зазначивши, що належним відповідачем у справі є ОСОБА_2 з іншими ідентифікуючими даними, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 . Пояснював, що існують дві різні особи з однаковим прізвищем, ім`ям та по батькові - ОСОБА_2 , проте, нести відповідальність має особа з посвідченням водія НОМЕР_3 (т. 2 а.с. 158-161).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_5 про заміну первісного відповідача належним відповідачем у цивільній справі за позовом ТОВ «Тентавтотранс» до ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми збитків - задоволено. Замінено відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ) на належного відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) (т. 2 а.с. 179).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Тентавтотранс» до ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми збитків відмовлено (т. 3 а.с. 53-57).

Не погодившись з рішенням районного суду, 11 червня 2022 року директор ТОВ «Тентавтотранс» ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю (т. 3 а.с. 67-87).

Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність вини водія ОСОБА_2 у втраті вантажу. Пояснював, що водій ОСОБА_2 був залучений до перевезення вантажу та підписався в товарно-транспортній накладній (ТТН) № ДФ 000000332 від 02 жовтня 2016 року про те, що автомобіль ДАФ р.н. НОМЕР_1 з причепом р.н. НОМЕР_2 було завантажено соняшником III класу в кількості (маса нетто) 22900,00 кг вартістю 219 840,00 грн. Вантаж був запломбований вантажовідправником пломбами № 5678256, 5678255, 5678209, 5678208. Факт отримання вантажу та відсутність претензій до вантажу підтверджено підписом ОСОБА_2 . Виходячи з того, що судом встановлено факт недоставляння вантажу до пункту призначення, вина перевізника у порушенні зобов`язань з перевезення вантажу в силу приписів ст. 924 ЦК України презюмується та не підлягає доведенню замовником. Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 підписав товарно-транспортну накладну та взяв на себе зобов`язання привезти вантаж та передати його отримувачу, проте, своїх зобов`язань не виконав, є підстави для висновку про наявність протиправної поведінки в діях водія ОСОБА_2 та його вини у втраті вантажу. Також суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що ФОП ОСОБА_1 не був взагалі обізнаний про перевезення вантажу, оскільки у матеріалах справи містяться докази на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , який надав свій автомобіль для перевезення вантажу.

На думку апелянта, висновок суду про перехід до позивача права на витребування майна (вантажу) в натурі від ОСОБА_2 є помилковим та не ґрунтується на нормах закону, тоді як заявлена позивачем вимога про стягнення грошової суми у сумі 219 840,00 грн. вартості втраченого вантажу є законною та обґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просив у задоволенні скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін (т. 3 а.с. 101-107).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно договору-заявки на транспортно-експедиторські послуги № ИВ000000286 від 02 жовтня 2016 року, що є додатком № 1 до договору 040716/т-пос від 04 липня 2016 року на перевезення вантажів автомобільним транспортом, ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» (замовник та вантажовідправник) доручив ТОВ «Тентавтотранс» (експедитор) перевезти вантажоодержувачу ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» вантаж - соняшник насипом. Місце завантаження - смт. Михайло-Коцюбинське, вул. Шевченка, 2б з 8 год. по 17 год. 02 жовтня 2016 року, місце розвантаження - ПП «ЕЛЛАДА», м. Кіровоград, проспект Промисловий, 1 з 8 год. по 17 год. 03 жовтня 2016 року. Сума транспортно-експедиторських послуг за вказаним маршрутом - 14 070,00 грн.

Згідно з п. 2 договору-заявки на транспортно-експедиторські послуги № ИВ000000286 від 02 жовтня 2016 року виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу, вказаному в товарно-транспортних накладних.

У договорі-заявці на транспортно-експедиторські послуги № ИВ000000286 від 02 жовтня 2016 року вказані наступні дані за наданим транспортним засобом: № а/м р.н. НОМЕР_1 , № пр. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_7 .

Також зазначено, що дана заявка при відсутності довгострокового договору між замовником і перевізником має силу договору на одноразове перевезення (т. 1 а.с. 15).

До позовної заяви долучено копію товарно-транспортної накладної (ТТН) № ДФ 000000332 від 02 жовтня 2016 року, в якій зазначено наступні реквізити:

- автомобіль ДАФ р.н. НОМЕР_1 з причепом р.н. НОМЕР_2 ;

- автомобільний перевізник ТОВ «Тентавтотранс», водій ОСОБА_2 (посвідчення водія НОМЕР_3 );

- замовник та вантажовідправник ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ», вантажоодержувач ПП «ЕЛЛАДА» для ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» (договір переробки насіння соняшнику № 10160419 від 19 квітня 2016 року);

- пункт навантаження смт. Михайло-Коцюбинське, вул. Шевченка, 2б;

- пункт розвантаження ПП «ЕЛЛАДА», м. Кіровоград, проспект Промисловий, 14а.

Згідно товарно-транспортної накладної (ТТН) № ДФ 000000332 від 02 жовтня 2016 року вантаж - соняшник наданий для перевезення у стані, що відповідає правилам перевезень відповідних вантажів, номер пломб № 5678256, 5678255, 5678209, 5678208 масою брутто 38 тон 700 кг отримав водій/експедитор ОСОБА_2 Ціна соняшника договірна (т. 1 а.с. 16).

Згідно з довідкою ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» № 21/10-5 від 21 жовтня 2016 року вантаж - соняшник III класу вагою нетто 22 900,00 кг, завантажений згідно товарно-транспортної накладної (ТТН) № ДФ 000000332 від 02 жовтня 2016 року для передачі вантажоодержувачу в строк до 17 год. 03 жовтня 2016 року до місця призначення не прибув, вантаж не отримано ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» (т. 1 а.с. 17).

Оскільки вантаж не був перевезений до місця призначення, вантажовідправник ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» звернулося до ТОВ «Тентавтотранс» з претензією № 321 від 04 жовтня 2016 року про відшкодування повної вартості втраченого вантажу на суму 219 840,00 грн. (т.1 а.с. 18-19).

У відповіді на претензію ТОВ «Тентавтотранс» № 05/10 від 05 жовтня 2016 року було визнано вимоги щодо відшкодування повної вартості вантажу в розмірі 219 840,00 грн. з ПДВ та згідно з платіжним дорученням від 06 жовтня 2016 року здійснено оплату претензії на рахунок ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» у розмірі 219 840,00 грн. (т. 1 а.с. 20-21).

У відповіді Білоцерківської місцевої прокуратури від 27 лютого 2017 року на запит позивача було повідомлено, що працівниками поліції встановлено, що між ТОВ «Тентавтотранс» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір на перевезення вантажу соняшника. Вказаний вантаж завантажений на автомобіль, наданий ФОП ОСОБА_1 , яким керував водій ОСОБА_2 . Під час перевезення вантажу автомобіль зламався, у зв`язку з чим вантаж не доставлено до адресата (т. 1 а.с. 12-14).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з даними Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) станом на 25 червня 2019 року за ФОП ОСОБА_1 закріплений транспортний засіб ДАФ р.н. НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 109).

Судом встановлено, що з 13 червня 2016 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 на посаді водія. ОСОБА_2 має посвідчення водія серія НОМЕР_3 з відкритими категоріями А, В, С1, С, ВЕ, С1Е, СЕ (т. 2 а.с. 92-95).

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18.

Натомість за змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У своїх позовних вимогах позивач ТОВ «Тентавтотранс» посилався на те, що запропонував, а відповідач ФОП ОСОБА_1 погодився здійснити перевезення вантажу і на підтвердження цього надав під завантаження належний йому автомобіль з причепом під керуванням водія ОСОБА_2 , а останній підписавтоваротранспортну накладну, що в розумінні ч. 3 ст. 909 ЦК України, підтверджує факт укладення господарського договору перевезення, а відтак, позивач просив стягнути солідарно з ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму збитків за втрачений вантаж у розмірі 219 840,00 грн. (т. 1 а.с. 1-5).

Позивач ТОВ «Тентавтотранс» є юридичною особою, яка відповідно до наданого до районного суду витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, здійснює підприємницьку діяльність, у т.ч. транспортне оброблення вантажів ( КВЕД 52.24) та інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (КВЕД 52.29) (т. 1 а.с. 07-11).

Разом з тим відповідно до наявних відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_8 ) із 05 травня 2009 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (ФОП), який здійснює господарську діяльність за КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт. Відомостей про припинення його підприємницької діяльності станом як на дату звернення з позовом так і на час розгляд справи апеляційним судом 12 вересня 2022 року немає.

Частиною 1 ст. 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу).

Відповідно до положень частини 2 ст. 377 ЦПК України, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно до вимог частини 4 ст. 377 цього Кодексу, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

За таких обставин, зважаючи на заявлені предмет і підстави позову - неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором перевезення (втрату вантажу) та з цих підстав відшкодування збитків у вигляді вартості втраченого вантажу, а також суб`єктний склад сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що спір у цій справі в частині позовних вимог ТОВ «Тентавтотранс» до ФОП ОСОБА_1 за суб`єктним складом учасників та характером правовідносин підлягає вирішенню в господарських судах.

Зважаючи на вказане розгляд даної справи в частині позовних вимог ТОВ «Тентавтотранс» до ФОП ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства та відповідно постановлене за наслідками такого розгляду оскаржуване рішення слід вважати такими що здійснений та ухвалене без дотримання вимог закону, а тому таке рішення суду залишатись в силі не може та підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій частині позовних вимог (п. 1 ч.1 ст. 255, ст. 377 ЦПК України).

Передбачених законом підстав для покладення солідарної відповідальності за невиконання договірного зобов`язання перевезення з відшкодуванням збитків на водія ОСОБА_2 позивачем не наведено і судом таких не встановлено.

Посилання районного суду на безпідставне набуття ОСОБА_2 майна (ст. 1212 ЦК України) є передчасним, а тому помилковим, оскільки з цих підстав позивач ТОВ «Тентавтотранс» до ОСОБА_2 у цій справі позовних вимог не заявляв.

Доводи апелянта, що районний суд помилково не угледів протиправної поведінки в діях відповідача ОСОБА_2 , який отримав вантаж для превезення, натомість до пункту призначення його не доставив, а отже, презюмується вина перевізника (водія), який втратив вантаж, свідчать про фактичну зміну в апеляційній скарзі підстав заявленого позову. Проте таких підстав позову позивач в суді першої інстанції не заявляв.

При цьому, таке судове рішення не перешкоджає позивачеві заявляти позовні вимоги безпосереднього до водія ОСОБА_2 , доводити факт отримання останнім вантажу за товаротранспортною накладною і виникнення правовідносин за договором перевезення вантажу та вимагати повернення товару або відшкодування збитків.

Зважаючи на вищезазначене оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню із закриттям провадження в порядку цивільного судочинства в частині позовних вимог ТОВ «Тентавтотранс» до ФОП ОСОБА_1 . В частині позовних вимог ТОВ «Тентавтотранс» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 вартості втраченого вантажу слід відмовити за їх безпідставністю.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не можуть бути визнані підставою для задоволення заявлених позовних вимог, а тому апеляційний суд їх відхилив.

При цьому, слід роз`яснити апелянту, що за положеннями пункту 5 частини 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 377, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тентавтотранс» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року - скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Тентавтотранс» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - закрити.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Тентавтотранс» до ОСОБА_2 про стягнення суми збитків.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

Дата складання повного тексту - 14 вересня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

Т.А. Семенюк