Постанова

Іменем України

19 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 216/7605/19

провадження № 61-5852 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 14 червня 2021 року у складі судді Сарат Н. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2022 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Криворізький залізорудний комбінат», товариство) про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 вересня 2014 року він прийнятий на посаду юрисконсульта договірно-претензійного бюро юридичного відділу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є АТ «Криворізький залізорудний комбінат». 16 березня 2018 року його було звільнено з роботи на підставі наказу товариства № 332-к згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням працівника, за його згодою, на інше підприємство.

У серпні 2017 року, за час роботи у товаристві, він подав документи до Донецького юридичного інституту Міністерства внутрішніх справ України, в якому був допущений до складання вступних іспитів, про що повідомив начальника юридичного відділу та звернувся із запитом до товариства про надання йому належним чином засвідчених копій відповідних документів.

Наказом товариства від 31 липня 2017 року № 1089-в йому було надано лише 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки для складання вступних іспитів до аспірантури та нараховано відповідно до довідки про розмір заробітної плати за вересень 2017 року (80 годин додаткової оплачуваної відпустки, що дорівнює 10 календарним дням) 2 594,50 грн.

Товариством у порушення положень статті 15 Закону України «Про відпустки» не було надано йому 20 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, чим порушено його право на додаткову оплачувану відпустку. Отже, розмір невиплаченої заробітної плати складав 5 189,00 грн.

Ураховуючи викладене, компенсація загальної суми заборгованості становить 34 639,55 грн, з яких: 5 189,00 грн - розмір заробітної плати за 20 днів додаткової оплачуваної відпустки у зв`язку зі вступом до аспірантури, яку не було виплачено працівнику; 29 450,55 грн - компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату.

Крім того, згідно з відомостями про нараховану заробітну плату за січень 2018 року та лютий 2018 року у січні 2018 року ним відпрацьовано 160 годин (20 днів) та нараховано 9 083,40 грн, а у лютому 2018 року відпрацьовано 136 годин (17 днів) та нараховано 15 664,12 грн. Отже, його середньоденна заробітна плата становить 9 083,40 грн.

Оскільки товариство не виплатило йому усі належні суми при звільненні, то на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Вищевказаними протиправними діями товариства йому завдано моральної шкоди.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право на додаткову оплачувану відпустку протягом 30 календарних днів, як працівнику, який допущений до складання вступних іспитів в аспірантуру без відриву від виробництва, у серпні 2017 року до Донецького юридичного інституту Міністерства внутрішніх справ України; визнати наказ товариства від 31 липня 2017 року № 1089-вщодо надання йому додаткової оплачуваної відпустки у розмірі 10 календарних днів таким, що суперечить положенням частини третьої статті 15 Закону України «Про відпустки».

Також просив стягнути з товариства на свою користь ненараховану та невиплачену заробітну плату за 20 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки у розмірі 5 189,00 грн; суму компенсації за невиплачену заробітну плату за 20 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки у розмірі 29 450,55 грн; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 533 742,30 грн; моральну шкоду у розмірі 20 000 грн без утримання податків та зборів; компенсацію за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Донецьким юридичним інститутом Міністерства внутрішніх справ України, як самостійним суб`єктом освітньої діяльності, було встановлено строк для вступних іспитів і здобуття наукового ступеню «Доктор філософії», а саме у період з 31 липня 2017 року по 12 серпня 2017 року тобто 13 календарних днів. На підставі довідки про допуск до складання вступних випробувань від 25 липня 2017 року, факт видачі якої Донецький юридичний інститут Міністерства внутрішніх справ України у листі від 23 квітня 2020 року заперечив, позивач звернувся до товариства з письмовою заявою від 02 серпня 2017 року про надання додаткової оплачуваної відпустки у кількості 10 календарних днів, у період з 03 серпня 2017 року по 12 серпня 2017 року, тобто самостійно визначив час, який необхідний йому для складання вступних іспитів.

Отже, на підставі власноруч написаної ОСОБА_1 заяви від 02 серпня 2017 року та довідки нібито наданої Донецьким юридичним інститутом Міністерства внутрішніх справ України від 25 липня 2017 року відповідачем було прийнято оспорюваний наказ від 31 липня 2017 року № 1089-в, відповідно до якого позивачу було надано відпустку протягом 10 календарних днів.

Таким чином, вимоги позивача про визнання права на додаткову оплачувану відпустку протягом 30 календарних днів та про визнання наказу товариства від 31 липня 2017 року № 1089-в щодо надання додаткової оплачуваної відпустки протягом 10 календарних днів таким, що суперечить частині третій статті 15 Закону України «Про відпустки» є безпідставними, оскільки оспорювана відпустка надавалась ОСОБА_1 на підставі довідки від 25 липня 2017 року та написаної ним заяви від 02 серпня 2017 року. Ураховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з товариства суми компенсації за невиплачену заробітну плату за 20 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки є безпідставною.

Відсутні докази на підтвердження того, що при звільненні товариством не було виплачено позивачу усіх належних сум та завдання йому моральної шкоди.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відсутні докази порушення відповідачем трудових прав позивача, оскільки додаткова оплачувана відпустка надавалася ОСОБА_1 на підставі написаної ним заяви, в якій він просив про надання такої відпустки саме протягом 10 календарних днів. Таким чином, безпідставними є вимоги останнього про визнання права на додаткову оплачувану відпустку тривалістю 30 календарних днів, визнання наказу товариства від 31 липня 2017 року № 1089-в про надання додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів, таким, що суперечить положенням частини третьої статті 15 Закону України «Про відпустки», стягнення з відповідача компенсації за невиплачену заробітну плату за 20 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки у розмірі 29 450,55 грн, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 216/7605/19 з Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У серпні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачу у порушення його трудових прав було надано товариством додаткову оплачувану відпустку протягом 10 календарних днів для складання вступних іспитів в аспірантуру, проте положеннями закону визначено його право на додаткову оплачувану відпустку протягом 30 календарних днів. Таким чином, залишок додаткової оплачуваної відпустки становить 20 календарних днів.

Довідка товариства про допуск до складання вступних випробувань від 25 липня 2017 року є належним доказом, оскільки видана тимчасово виконуючим обов`язки начальника відділу організації наукової роботи Донецького юридичного інституту Міністерства внутрішніх справ України.

Ураховуючи викладене, відповідачем при звільнення позивача не виплачено йому усіх належних сум, унаслідок чого обґрунтованими є вимоги про стягнення компенсації за ненадання 20 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, а саме він зазнав душевних страждань.

Доводи особи, яка подала відзив

У серпні 2022 року АТ «Криворізький залізорудний комбінат» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Товариством трудові права ОСОБА_1 порушено не було, оскільки оспорювану додаткову оплачувану відпустку саме протягом 10 календарних днів було надано за заявою позивача, тобто ним самостійно визначено тривалість цієї відпустки.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 направив до суду відповідь на відзив, в якій підтримав доводи касаційної скарги.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судом установлено, що з 01 вересня 2014 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду юрисконсульта договірно-претензійного бюро юридичного відділу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є АТ «Криворізький залізорудний комбінат». 16 березня 2018 року наказом товариства № 332-к ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням працівника, за його згодою, на інше підприємство.

Позивач посилався на довідку Донецького юридичного інституту Міністерства внутрішніх справ України від 25 липня 2017 року, відповідно до якої він допущений до складання вступних випробувань (а.с. 81, т. 1).

ОСОБА_1 звернувся до товариства з заявою про надання з 03 серпня 2017 року по 12 серпня 2017 року додаткової оплачуваної відпустки протягом 10 календарних днів (а.с. 80, т. 1).

Наказом товариства від 31 липня 2017 року № 1089-в ОСОБА_1 надано 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки для складання вступних іспитів до аспірантури Донецького юридичного інституту Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 58-60, т. 1).

Позивач вказував про те, що товариством порушено його права, оскільки не надано йому додаткову оплачувану відпустку для складання вступних іспитів до аспірантури відповідно до положень частини третьої статті 15 Закону України «Про відпустки» тривалістю 30 календарних днів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про відпустки» державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Працівникам, допущеним до складання вступних іспитів в аспірантуру з відривом або без відриву від виробництва, для підготовки та складання іспитів надається один раз на рік додаткова оплачувана відпустка з розрахунку 10 календарних днів на кожний іспит (частина третя статті 15 Закону України «Про відпустки»).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачу додаткова оплачувана відпустка надавалася на підставі написаної ним заяви, в якій він просив про надання відпустки саме протягом 10 календарних днів.

Верховний Суд погоджується з висновком судів про те, що відсутні докази порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_1 , тому безпідставними є вимоги позивача про визнання права на додаткову оплачувану відпустку тривалістю 30 календарних днів, визнання наказу товариства від 31 липня 2017 року № 1089-в про надання додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів таким, що суперечить положенням частини третьої статті 15 Закону України «Про відпустки», стягнення з відповідача компенсації за невиплачену заробітну плату за 20 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки у розмірі 29 450,55 грн, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині.

Посилання касаційної скарги на те, що позивачу у порушення його трудових прав було надано товариством додаткову оплачувану відпустку протягом 10 календарних днів для складання вступних іспитів, а не 30 календарних днів, як визначено законом, на увагу не заслуговують, оскільки саме позивач визначав тривалість оспорюваної додаткової відпустки, що підтверджується його заявою про її надання (а.с. 80, т. 1).

Доводи касаційної скарги про те, що суди не застосували принцип «суд знає право» та формальний перепис листів Міністерства юстиції України щодо порядку застосування нормативно-правових актів, не свідчить про незаконність судових рішень, так як вони ґрунтуються на доказах, поданих сторонами, які позивачем не спростовані. Суди застосували законодавство відповідно до встановлених фактичних обставин. А доводи про те, що заяву про надання додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів він написав під тиском, є бездоказовими.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник