Справа № 159/3341/22
Провадження № 2-о/159/137/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участю секретаря судового засідання Бакай Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 та Ковельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про встановлення факту народження,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що вона, ОСОБА_1 , « ІНФОРМАЦІЯ_1 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01 год. 45 хв., народила дитину чоловічої статі, вагою 2500 грам при одноплідних пологах, на 36 тижні вагітності у м. Старобільськ, Луганської області, Україна, від батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що « ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Старобільськ, Луганської області, Україна, остання народила дитину чоловічої статі вагою 2500 грам при одноплідних пологах, на 36 тижні вагітності. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Проте, як зазначає заявник, у зв`язку з тим, що територія, де народилася дитина, тимчасово не підконтрольна Україні внаслідок окупації, заявник не може зареєструвати народження дитини та отримати свідоцтво про народження встановленого законодавством України зразка. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для отримання свідоцтва про народження дитини державного зразка, а також підтвердження громадянства новонародженого сина.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від «24» серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження.

Заявник в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник заявника адвокат Матвєєва Т.С., в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Одночасно в поданій заяві про встановлення факту народження просила справу розглядати без її участі та участі заявника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Крім того, заінтересованою особою ОСОБА_3 , було подано заяву, якою останній просив справу розглядати без його участі та проти встановлення заявленого факту народження дитини не заперечував.

Представник заінтересованої особи Ковельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи клопотання осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

ОСОБА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Старобільськ, Старобільського району Луганської області, є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданим органом № 4458 від «24» грудня 2020 року. Зареєстрованим місцем проживання заявниці є адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП заявниці відповідає наступний НОМЕР_2 .

Відповідно до паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , виданого органом № 4458 від «23» січня 2019 року, ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином України, уродженець м. Старобільськ, Луганської області. Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , є адреса: АДРЕСА_2 . РНОКПП заінтересованої особи відповідає наступний НОМЕР_4 .

Судом встановлено, що заявник, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з «27» листопада 2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_5 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Старобільському району та місту Брянка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від «27» листопада 2020 року, актовий запит № 135.

На підтвердження факту народження дитини заявник надав медичне свідоцтво про народження № 92 від «21» травня 2022 року, видане установою, що розташована на території непідконтрольній українській владі, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на 36 тижні вагітності, при одноплідних пологах народила дитину чоловічої статі, вагою 2500 грам.

Оцінюючи медичне свідоцтво про народження № 92 від «21» травня 2022 року, як доказ, суд виходить з того, що відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із принципом 3 Декларації прав дитини від «20» листопада 1959 року, дитині має належати з його народження право на ім`я та громадянство.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Конвенції про права дитини від «20» листопада 1989 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Без державної реєстрації факту народження дитини, вона буде позбавлена можливості в подальшому реалізовувати свої права та обов`язки, що становитиме порушення ст. 8 та інших Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен, чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від «21» червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від «20» листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від «27» лютого 1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно п.п. «а» п. 2, 3, 22, 23 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від «18» жовтня 2000 року, підставами для проведення державної реєстрації для народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), що видається закладом охорони здоров`я, незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Власне ім`я дитини визначається за згодою батьків. Власне ім`я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір`ю дитини. По-батькові дитині присвоюється за власним іменем батька.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про народження дитини державного зразка, а також підтвердження громадянства новонародженого сина.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від «31» березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дітей на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя та інших.

При цьому суд враховує, що відомості про народження дитини чоловічої статі, вагою 2500 грамів зазначені в медичному свідоцтві про народження, яке видане на тимчасово окупованій території України.

Таким чином, суд враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту вважає, доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому заява про встановлення факту народження ОСОБА_1 у м. Старобільськ, Луганської області, дитини чоловічої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підлягає задоволенню.

У відповідності до вимоги ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення у даній справі про встановлення факту народження слід допустити до негайного виконання.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 259, 263-264, 317, 319, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, заінтересовані особи ОСОБА_2 , Ковельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),- задовольнити.

Встановити факт, що громадянка України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Курячівка Старобільського району Луганської області , ІНФОРМАЦІЯ_2 народила у місті Старобільськ, Луганської області, Україна дитину чоловічої статті, вагою 2500 грам, в зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається через Ковельський міськрайонний суд Волинської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН

Повне найменування сторін:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , видане органом № 4458 від «24» грудня 2020 року; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , видане органом № 4458 від «23» січня 2019 року; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Ковельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), код ЄДРОПУ 42621254, адреса реєстрації юридичної особи: 45000, м. Ковель, вул. Кармелюка, 4.