ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.,

секретар Владіміров Р.В.,

за участю представника відповідача Стороженка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві,

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 липня 2021 року, постановлене суддею Цвіра Д.М.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

31.08.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000973 від 28.03.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.367, ч.1 ст.375 КК України, в якому він є потерпілим, слідчим ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, Шереметом Р.Р. вчинено протиправну тривалу бездіяльність та дії щодо навмисного невиконання Конституції України та КПК України, надмірної тривалості досудового розслідування кримінального провадження, неодноразового прийняття необґрунтованих рішень про відмову у задоволенні його клопотань, внаслідок чого йому як потерпілому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 566 760,00 грн. Такий розмір моральної шкоди обраховується з урахуванням критеріїв глибини та тривалості психологічних страждань, їх видів (сором, приниження, страх, розпач), а також суттєвості вимушених змін в житті. Оскільки з вини відповідача він, будучи особою з інвалідністю, людиною похилого віку, онкохворим, був вимушений витрачати свій особистий час для звернення до суду зі скаргами на бездіяльність слідчого, що призвело до порушення його психологічного благополуччя.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.07.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди 6 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто із Державної казначейської служби України на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 840,80 грн.

Рішення районного суду вмотивовано доведеністю факту порушення конституційних прав позивача, внаслідок бездіяльності відповідача, про що свідчать відповідні судові рішення. Указані обставини, а також подальша необхідність звернення позивача до суду, в порядку, визначеному приписами КПК України, із заявами/скаргами про усунення перешкод, як особі постраждалої від кримінального правопорушення, доступу до правосуддя, привели до моральних та фізичних страждань позивача, який крім того, є особою похилого віку, при цьому у зв`язку з наявністю тяжких, хронічних захворювань визнаний інвалідом 2 групи безстроково.

Визначаючи розмір моральної шкоди, районний суд виходив із принципів справедливості, добросовісності та розумності, постановивши до стягнення 6 000,00 грн. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Із рішенням районного суду не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати в частині задоволених вимог позову й ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що із грудня 2019 року в провадженні ТУ ДБР у м.Полтаві перебувають матеріали кримінального провадження №0000973 від 28.03.2017, у межах якого слідчим, який є процесуально самостійною особою, в повній мірі проведено низку процесуальних дій, оскарження яких в порядку КПК України саме по собі не свідчить про їх незаконність та не тягне наслідків цивільного-правового характеру, зокрема, відшкодування моральної шкоди.

Звертає увагу, що висновки суду щодо підставності позову ґрунтується на одній ухвалі судді слідчого про скасування постанови слідчого щодо відмови у задоволенні клопотання про призначення експертизи. Разом із цим, за правилами ч.2 ст.307 КПК України в порядку розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування питання протиправності дій слідчого не розглядається, у дійсність ухвали слідчого судді зумовлена не згодою ТУ ДБР із правильністю таких висновків суду, а із неможливість її апеляційного оскарження (ч.7 ст.82 ЦПК України).

Наведене відповідає практиці Європейського суду з прав людини, сформованій у рішеннях «Перна проти Італії» від 25.07.2001, «Білуха проти України» від 09.02.2007, за змістом якої визнання судом порушення саме по собі становить достатньої справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі; а також позиції Верховного Суду у справах №641/2328/17 від 04.07.2018, №646/5224/17 від 31.10.2018, №638/1413/17 від 23.01.2019, №686/13212/19 від 19.03.2020, №641/7772/17 від 01.04.2020.

Таким чином, реалізація ОСОБА_1 його права на оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування у порядку, встановленому ст.ст.303-370 КПК України та задоволення таких скарг, становить достатню справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, які він зазнав.

Посилаючись на положення п.10 ч.2 ст.16, ст.21, 1173, 1174 ЦК України вважає відсутніми складові цивільно-правової відповідальності, в саме: протиправність заподіювача шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та безпосередньо моральною шкодою, розмір якої не ґрунтується на доказах, а надана ним виписка із медичної карти стаціонарного хворого №1879 неврологічного відділення датована 20.09.2017, тобто задовго до виникнення правовідносин між сторонами.

Додатково зазначає, що станом на звернення в суд із апеляційною скаргою в провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова, Харківського апеляційного суду та Верховного Суду перебувають загалом 45 цивільних справ, значна кількість яких фактично розглядається судами двічі/тричі в межах одного й того ж кримінального провадження, що вважає зловживанням позивачем процесуальними правами.

Вважає, що позов ОСОБА_1 заявлений до неналежного відповідача, яким у цій справі є держава Україна у відповідних органах.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04.10.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.07.2021.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.10.2021 закінчено підготовчі дії у вказаній справі та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін.

22.11.2021 ОСОБА_1 подано до Харківського апеляційного суду клопотання про приєднання до матеріалів справи судової практики Верховного суду у справах №646/5658/19, №545/2344/20, №638/3822/18, №646/7015/19; а також довідки МСЕК та виписку із медичної карти стаціонарного хворого №1879 неврологічного відділення.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Протоколом розподілу автоматичного розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Пилипчук Л.І., судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29.07.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням учасників справи.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Із підстав запровадження в Україні воєнного стану та активних бойових дій на території Харківської області, позивач повідомлявся про час та місце розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, з використанням засобів мобільного зв`язку за вказаним ним у апеляційній скарзі номером телефону; згідно даних оператора мобільного зв`язку абонент перебуває поза межами України.

Вирішуючи питання розгляду справи за даної явки, колегія суддів приймає до уваги наступне.

За правилами статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя в умовах воєнного стану не припиняється.

Відповідно до ч.2 ст.379 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Із огляду на викладені норми закону, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справу без участі позивача,що не призведе до порушення його права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 є позивачем більш, ніж у 250 цивільних справах. За вимогами ЦПК України він повинен добросовісно користуватися цивільними процесуальними правами, цікавитися станом розгляду справ, у разі зміни свого місця проживання повідомляти суду. По справі вбачається зловживання позивачем процесуальними правами, який не повідомив суду адресу свого дійсного проживання у разі зміни, також він не позбавлений можливості отримати інформацію про рух даної справи на сайті «Судова влада України».

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000973 від 28.03.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.367, ч.1 ст.375 КК України./а.с.29/

09.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до слідчого ТУ ДБР у м.Полтаві з клопотанням в порядку ст.ст.9, 25, 91-93, 220 КПК України про призначення судово-психологічної експертизи, з метою встановлення розміру компенсації моральної шкоди, спричиненої йому в межах кримінального провадження №0000973 від 28.03.2017./а.с.27/

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м.Полтаві Шеремета Р.Р. від 14.01.2020 у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000973 про призначення судово-психологічної експертизи - відмовлено./а.с.22-24/

Ухвалою слідчого судді Октябрьського районного суду м.Полтави від 24.02.2020 (справа №554/4066/17) у задоволенні скарги ОСОБА_1 на протиправну бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві Шеремета Р.Р. стосовно нерозгляду клопотання від 09.01.2020, порушення ст.220 КПК України у кримінальному провадженні №0000973./а.с.25/

Ухвалою слідчого судді Октябрьського районного суду м.Полтави від 05.03.2020 (справа №554/4066/17) скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано постанову слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві Шеремета Р.Р. про відмову в задоволенні клопотання від 14.01.2020 у кримінальному провадженні №0000973 від 28.03.2017 за ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.375 КК України.

Зобов`язано слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000973 від 28.03.2017 за ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.375 КК України, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 14.01.2020./а.с.18/

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м.Полтаві Шеремета Р.Р. від 16.03.2020 у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000973 про призначення судово-психологічної експертизи - відмовлено./а.с.15-17/

25.03.2020 та 21.04.2020 ОСОБА_1 звертався до відповідача із клопотанням про негайне виконання вищевказаної ухвали слідчого судді./а.с.10, 11-12/.

Листом СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві від 30.04.2020 за №1-4335/15-02-1-20, ОСОБА_1 повідомлено, що на виконання ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 05.03.2020, клопотання позивача розглянуто, та за результатами його розгляду 16.03.2020, винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання./а.с.9/.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 03.06.2020 (справа №554/4066/17) відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, Шеремета Р.Р. про відмову у задоволенні клопотання про проведення судово-психологічної експертизи у кримінальному провадженні №0000973./а.с. 6-8/.

Частково задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із підстав доведеності факту порушення конституційних прав позивача, внаслідок бездіяльності відповідача, а також подальшої необхідності звернення зі скаргами про усунення таких перешкод, як особі постраждалої від кримінального правопорушення.

При визначенні розміру моральної школи, районний суд врахував вік позивача, наявність у нього тяжких, хронічних захворювань, його інвалідність 2 групи безстроково, постановивши до стягнення 6 000,00 грн., що відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Із урахуванням фактичних обставин справи та норм права, якими вони врегульовані, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про визнання факту заподіяння позивачу моральної шкоди, зумовленої тривалим та неефективним досудового розслідування кримінального провадження №0000973, у межах якого ОСОБА_1 визнано потерпілим.

Оцінка ефективності досудового розслідування обґрунтована позивачем тим, що слідчим органу досудового розслідування не проведено усього обсягу необхідних слідчих та інших процесуальних дій, зокрема, відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, для визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої тривалими та незаконними діями учасниками кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що з огляду на позицію Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №686/27885/19, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, й відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Тоді як постанови слідчих органу досудового розслідування про відмову в задоволенні клопотання оскаржені позивачем до суду та скасовані, що свідчить про реалізацію ним права на оскарження процесуальної діяльності слідчого в порядку статей 303-308 КПК України і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. При цьому, лише незгода позивача з прийнятими слідчими процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих органу досудового розслідування при винесенні постанов від 14.01.2020 та 16.03.2020 за кримінальними провадженнями №0000973 компетентними органами не приймалося. Тоді як судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані позивачем ухвали слідчими суддями, знову ж таки, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №199/1478/17 від 30.01.2019, №338/12193/16-ц від 13.03.2019, №211/7655/15-ц від 03.04.2019, №638/8636/17-ц, від 13.05.2020, №686/27965/19 від 03.07.2020, №643/14453/19 від 07.10.2021; а також узгоджується із рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 у справі «Білуха проти України», за змістом яких, визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що відшкодування шкоди має виключно компенсаційний характер, за умови доведення наявності складових для відшкодування моральної шкоди, розмір якої має ґрунтуватися на доказах, а не загальних відомостях про хронічні захворюванню позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено протиправність дій Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, внаслідок яких йому була заподіяна моральна шкода. Також не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органу прокуратури та заподіяною шкодою, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно п.3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в судах усіх інстанцій.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, сплачений Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 261,20 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч.1 п.2, ст.376 ч.1 п.3, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 липня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, понесені Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в розмірі 1 261,20 грн. компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.09.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов