Справа № 368/284/22
Рішення

Іменем України

"09" вересня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Лєвшин Н.О.

з участю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

та представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Матюшенкова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та про стягнення заборгованості по аліментах та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, -

в с т а н о в и в :

позивач за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги та просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 371/1256/13ц від 28 серпня 2013 року в розмірі 48404 гривні 93 копійки та змінити спосіб стягнення присуджених аліментів, встановлений рішенням Миронівського районного суду Київської області в справі № 371/1256/13-ц та стягнути із ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили, обґрунтовуючи позов наступним.

Вона, ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася, та донька ОСОБА_3 .

Відповідач кошти на утримання дітей не надавав, домовленості щодо добровільної сплати аліментів досягнуто не було. Тому вона звернулася до Миронівського районного суду Київської області з позовом про стягнення аліментів.

Згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року у справі № 371/1256/13-ц, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина та дочки, в твердій грошовій сумів розмірі 400 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03 липня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Станом на 01 листопада 2019 року у відповідача виникла заборгованість по аліментах. Згідно довідки № 15593 від 13 листопада 2013 року заборгованість по аліментах становила 4000 (чотири тисячі) гривень.

Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем ОСОБА_2 в судовому порядку не оскаржено.

На даний час ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_2 . На час надання нею згоди, існувала між нею з відповідачем домовленість, що він має погасити заборгованість по аліментах, яка існує станом на 01 листопада 2019 року, а саме: сплатить 4000 гривень, відповідно 2000 гривень на утримання сина та 2000 тисячі гривень на утримання доньки. Відповідачем вказана домовленість виконана не була. Тому я вимушена звернутися до суду з відповідно вимогою.

Відповідно до ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Під час подачі до суду позовної заяви вона просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 371/1256/13ц від 28 серпня 2013 року, за період з 01 травня 2019 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Така вимога була обґрунтована тими обставинами, що на момент подачі позовної заяви до суду вона мала лише довідку-розрахунок про стан заборгованості по аліментах № 15593 від 13.11.2019 року. Копія вказаної довідки знаходиться в матеріалах справи.

06 травня 2022 року вона отримала довідку-розрахунок про стан заборгованості по аліментах № 4034 від 25.04.2022, яка відображає реальну суму заборгованості по сплаті аліментів станом на 25 квітня 2022 року. Вказану довідку раніше отримати не мала можливості. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах № 4034 від 25 квітня 2022 року заборгованість складає 48 404 гривні 93 копійки.

18 лютого 2020 року вона, ОСОБА_1 , надала згоду на проживання її сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

04 квітня 2022 року рішенням Миронівського районного суду Київської області в справі

№ 371/1232/21 звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від сплати аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Також згідно вказаного рішення з неї стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі ј частини з усіх видів її доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказане рішення вона не оспорює. Повністю погоджується сплачувати аліменти на утримання сина, ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Так, ст. 132 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

На сьогодні сума встановлена рішенням Миронівського районного суду про стягнення аліментів на одну дитину в розмірі 400 гривень є в рази меншою від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також таку вимогу було поставлено до відповідача в 2013 році у зв`язку з тим що він не мав постійної роботи та фіксованого заробітку, тому і ставити вимогу про стягнення аліментів у відповідно було недоцільно.

Розмір аліментів, що був визначений рішенням суду у 2013 році, не відповідає критеріям розумності та справедливості та суто фізично не може забезпечувати нормальний розмір витрат на дитину, навіть за умови, що кожен з батьків має нести відповідний обов`язок у розмірі половини даних витрат, оскільки навіть на 800 гривень на утримання дитини не може забезпечити мінімальний обсяг відповідних витрат, оскільки ця сума є меншою прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 року, яка ратифікована Постановою ВР України N 789ХІІ (78912) від 27.02.91 року та набула чинності для України 27.09.91 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або Інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі N 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 -184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Вона, як одержувач, вважає свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів законними, зокрема тому, що розмір, присуджених до стягнення аліментів на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, працює, отримує дохід, з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, вважаю, що заявлені мною вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного мною способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Із зустрічним позовом звернувся представник відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Матюшенков Д.В. та просить суд звільнити ОСОБА_2 від заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн., що стягуються на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 року у справі

№ 371/1256/13-ц, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень, починаючи з 03 липня 2013 року і до досягнення сином повноліття, за період з 18.02,2020 р. по 10.12.2021р. у розмірі 26 150,18 грн., обґрунтовуючи позов наступним.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 року у справі №371/1256/13-ц, з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина та дочки, в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03 липня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Приймаючи вказане рішення, суд виходив з того, що згоди щодо утримання дітей сторонами не досягнуто. В даний час їх діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою комунального підприємства "Миронівка-житло" Миронівської міської ради № 730 від 20 червня 2013 року.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 04.04.2022 року у справі №371/1232/21, ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 року у №371/1256/13-ц, а саме: з 20.12.2021 року.

На даний час рішення суду набрало законної сили.

18.02.2020 року позивач та відповідач визначили місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 разом з батьком, що підтверджується заявою з відповідача, підпис на який засвідчено ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 , мати неповнолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , надає згоду на проживання сина ОСОБА_5 , разом із його батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також ОСОБА_1 дала згоду на навчання сина, ОСОБА_5 , в ОЗНЗ Кагарлицькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №3.

Таким чином, починаючи з 18.02.2020 року, спільна дитина сторін - ОСОБА_5 , проживає разом з батьком.

Дана обставина не заперечується відповідачем, та знайшла своє і, підтвердження в рішенні Миронівського районного суду Київської області від 04.04.2022 року у справі №371/1232/21, що згідно ч.4 ст. 81 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 197 СК України, передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз ст. 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду 1) наявність тяжкої хвороби 2) або іншої обставини, що має істотне значення.

За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно

виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Тому враховуючи ту обставину, що дитина з 18.02.2020 року по 19.12.2021 року проживала разом із батьком, і продовжує проживати до цього часу, тому у ОСОБА_1 відсутні будь-які підстави отримувати аліменти на сина, адже останні присуджуються на користь одного з батьків з ким проживає дитина.

До того ж, на теперішній час ОСОБА_2 взагалі звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 16 Ц України, кожна особа має право звернутися до суду

захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних порушенням їхніх прав.

Позивач за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 зустрічні позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні зустрічного прозову ОСОБА_2 до неї, ОСОБА_1 , про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, обґрунтовуючи наступним. Заслуговує на увагу і той факт, що представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_8 проведено глибокий аналіз як норм ЦПК України (ст. 273), так і постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травна 2006 року п. 22. Разом з тим, п. 22 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначає, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за простроченню їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась в незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріально та сімейного заборгованості. Вона не заперечує тих обставин, що у відповідності до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Разом з тим, жодних доказів які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 тяжкої хвороби або інших обставин що мають істотне значення представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_8 не надано, а питання про стягнення з відповідача за її позовом неустойки (пені) вона не порушувала. Крім того у заяві про збільшення позовних вимог вона просила стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 371/1256/13ц, від 28 серпня 2013 року в розмірі 48 404 гривні 93 копійки. Така заборгованість виключає період з 18 лютого 2020 року по 19 грудня 2021 року оскільки її син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно за їхньою добровільною згодою проживає в будинку за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 . Син ОСОБА_9 проживає за місцем реєстрації позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 . Проте він не знаходиться на його утриманні, оскільки ОСОБА_2 мобілізований до лав Української Армії та його догляд здійснює мати ОСОБА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Матюшенков Д.В. просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи наступним. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . Згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 року у справі №371/1256/13-ц, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина та дочки, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03 липня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Приймаючи вказане рішення, суд виходив з того, що згоди щодо утримання дітей сторонами не досягнуто. В даний час їх діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою комунального підприємства "Миронівка- житло" Миронівської міської ради № 730 від 20 червня 2013 року. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 04.04.2022 року у справі № 371/1232/21, ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 року у справі №371/1256/13-ц, а саме: з 20.12.2021 року. На даний час рішення суду набрало законної сили. Щодо вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів. Відповідно до правового висновку, що викладений в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18 (змінюючи спосіб стягнення аліментів суд перевіряє наявність підстав для зміни розміру аліментів, передбачених статтею 192 СК України, зокрема матеріального стану платника аліментів, надає належну оцінку його доводам про зміну його сімейного стану (наявність дитини від іншого шлюбу) та перебування на його утриманні непрацездатного батька, а також матеріального стану позивача, наявність погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із сторін чи дитини). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Проте, як вбачається із самої позовної заяви про зміну розміру аліментів та доданих до неї додатків, жодних доказів про зміну свого матеріального та сімейного стану, або погіршення здоров`я позивачем до суду не надано. Крім того, необхідно зазначити, що не змінився матеріальний стан відповідача. Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 71 Закон України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років установлений статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у 2022 році: 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Таким чином наразі прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років, становить 1309,00 грн. (2618 грн. : 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Як вбачається доданої позивачем довідки ДВС від 25.04.2022р. № 4034 складає встановлений мінімальний розмір на дитину відповідного віку. Тобто, розмір аліментів, ш;о стягуються з відповідача, відповідно до рішення Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 року у справі № 371/1256/13-ц, узгоджується з вимогами чинного на цей час законодавства. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Разом з тим, у даних спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст. 183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, в позовній заяві не наведено доводів та підстав щодо зміни розміру аліментів, та не надано жодного доказу для застосування положення статті 192 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст.82 ЦПК України). Таким чином, враховуючи норми ст. 82 ЦПК України, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментах. Як було зазначено вище, згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 року у справі № 371/1256/13-ц, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина та дочки, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03 липня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. В свою чергу, відповідно до ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та спосіб, ш:о визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: здійснювати інші повноваження, передбачені цим законом. Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, визначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем (стаття 10 Закону). Статтею 71 Закону, визначено порядок стягнення аліментів. Згідно ч. 1 ст. 71 Закону, порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Таким чином з аналізу вказаних норм Закону, саме на органи ДВС покладається обов`язок нарахування та стягнення аліментів, а не суд, оскільки це буде втручання в дискреційні повноваження виконавчої служби. Таким чином позивач лише має право звернутися до суду із скаргою на державного виконавця, якщо не буде згідна із розміром заборгованості по аліментах. До того ж, довідка ДВС від 25.04.22 р. № 4034, на яку посилається позивач у заяві про збільшення позовних вимог, є недійсною згідно довідки ДВС від 27.05.2022 р. № 5689.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши письмові докази приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Судом установлено, що сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільних дітей сина та доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.07.2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 04.04.2022 р. звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн., що стягуються на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року у справі № 371/1256/13-ц, в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн., починаючи з 03 липня 2013 року і до досягнення сином повноліття, з моменту звернення до суду, а саме: з 20 грудня 2021 року; стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду 20 грудня 2021 року і досягнення дитиною повноліття.

Згідно частин 1-3 статті 181 СК України унормовано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, вибір способу стягнення аліментів (у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі) належить тому, разом з ким проживає дитина.

Згідно частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі") (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, одержувач аліментів у цій справі скористався своїм правом щодо визначення способу стягнення аліментів саме у частці.

З матеріалів справи убачається, що платник аліментів є особою працездатною, в даний час мобілізований, тобто має регулярний дохід, розмір якого повинен бути врахований поряд з іншими чинниками при визначенні розміру аліментів.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021 року в справі № 303/369/20, провадження № 61-17250св20).

Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Верховний Суд в постанові від 11 березня 2020 року в справі № 759/10277/18 дійшов висновку, що апеляційним судом при зміні рішення суду першої інстанції в частині способу стягнення аліментів порушено положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст. ст. 182 - 184, 192 СК України.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині вимог та визначення способу стягнення аліментів у частці, а саме: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Зазначене не суперечить висновкам, наведеним в постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16-ц ( провадження №61-46794св18); від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 ( провадження №61-9460св20); від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21), на які посилається позивач, ураховуючи, що розмір аліментів визначається з урахуванням конкретних обставин окремої справи.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах, то слід зазначити наступне.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

06 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 отримала довідку-розрахунок про стан заборгованості по аліментах № 4034 від 25.04.2022, яка відображає реальну суму заборгованості по сплаті аліментів станом на 25 квітня 2022 року. Вказану довідку раніше отримати не мала можливості.

Відповідно до довідки - розрахунку про стан заборгованості по аліментах №4034 від 25 квітня 2022 року заборгованість складає 48404 гривні 93 копійки, яку просила суд стягнути.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Так, з ч. 3 ст. 71 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" (ч. 4 ст. 71 цього Закону).

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплат

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, порядок визначення розміру аліментів врегульовано Сімейним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року.

Згідно із частинами першою, третьою, восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах, зокрема, про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі (частина третя статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

При цьому, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження (пункт 3 розділу XVI Інструкції).

За частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, а також статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі - по тексту Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення, в тому числі і аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки.

Відповідно до частини 4 статті 71 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Посилання позивача на те, що заборгованість за аліментами може бути стягнута у загальному порядку не відповідає принципу ефективності судового захисту, адже на її користь судом вже було ухвалене рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, тобто судовим рішенням її право вже було захищено, тому з урахуванням вищевикладеного вимоги позивача ОСОБА_1 . В цій частині вимог позивача ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, ОСОБА_2 вправі звернутися до суду із заявою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів.

Згідно нотаріальної заяви від 18.02.2022 р. ОСОБА_1 , матері неповнолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яка надала згоду на проживання її сина, ОСОБА_5 , разом із його батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що спільна дитина сторін - ОСОБА_5 проживає з ОСОБА_2 із 18 лютого 2020 року, тому існує необхідність звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

У акті депутата від 26.11.2021 року підтверджено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_12 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але фактично проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 .

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 04.04.2022 р. звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн., що стягуються на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року у справі № 371/1256/13-ц, в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн., починаючи з 03 липня 2013 року і до досягнення сином повноліття, з моменту звернення до суду, а саме: з 20 грудня 2021 року; стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду 20 грудня 2021 року і досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах від 27.05.2022 р. встановлено, що здійснено перерахунок заборгованості, оскільки на адресу відділу надійшло рішення № 2/371/344/22 від 04.04.2022 р. Миронівського районного суду про звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 у твердій грошовій сумі 400 грн., що стягуються на підставі рішення Миронівського р/с від 28.08.2013 р. у справі № 371/1256/13-ц у твердій грошовій сумі в розмірі 400 починаючи з 03.07.2013 р. і до досягнення сином повноліття, з моменту звернення суду, а саме: починаючи з 20.12.2021 р.

Заборгованість станом на 27.05.2022 р. складає 31 677,73 + 4000 = 35 677,73 грн.

Довідку-розрахунок про стан заборгованості по аліментах від 25.04.2022 р. № 4034 вважати недійсною.

Сума боргу нарахована відповідно до резолютивної частини виконавчого документу, враховуючи 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

Наведені факти не залишились поза оцінкою суду при вирішені вимог про звільнення позивача від заборгованості по сплаті аліментів.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів.

Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Практика застосування статті 197 СК України залежить від обставин кожної конкретної справи, з огляду на те, що «обставина, яка має істотне значення» у розумінні частини другої статті 197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Оскільки встановлено обставини щодо проживання дитини з батьком і є тими обставинами, які мають істотне значення для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, тому суд дійшов висновку про наявність підстав задоволення зустрічним позовних вимог в повному обсязі та звільнені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , від заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що стягуються на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 року у справі № 371/1256/13-ц в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень, починаючи 03 липня 2013 року і до досягнення сином повноліття, за період з 18.02.2020 р. по 19.12.2021р., у розмірі 26 150 грн. 18 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 180, 182, 184 СК України ст.ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та про стягнення заборгованості по аліментах - задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 серпня 2013 року у цивільній справі № 371/1256/13-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , від заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що стягуються на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 28.08.2013 року у справі № 371/1256/13-ц в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень, починаючи 03 липня 2013 року і до досягнення сином повноліття, за період з 18.02.2020 р. по 19.12.2021р., у розмірі 26 150 грн. 18 коп.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення можуть бути подані безпосередньо до Київської апеляційного суду протягом 30 днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19.09.2022 р.

Суддя І.І. Шевченко