Справа № 361/5612/19 Головуючий в суді І інстанції Сердинський В.С.
Провадження № 22-ц/824/2289/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяни Віталіївни, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, визнання протиправним та скасування рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 11 квітня 2008 року між нею та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №410/68/08-Пі, відповідно до якого банк надав їй кредит у розмірі 204 400 доларів США строком до 10 квітня 2018 року включно.

11 квітня 2008 року між нею, третьою особою ОСОБА_2 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки №08/І-68-1.

Відповідно п.п.1.1. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу за реєстровим №10229 та зареєстрованого 31.01.2003 р. в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №24/2 за реєстровим №6453.

27 травня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Т.В. було здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», а саме на вищевказану трикімнатну квартиру, підставою чому стало відповідне рішення №47106141 від 29.05.2019 р.

Позивач зазначає, що жодних повідомлень від банку на її адресу не надходило, та вважає, що перехід права власності на належний їй предмет іпотеки відбувся незаконно (за відсутності правових підстав), що призвело до порушення її прав.

Вказує, що між сторонами не було укладено Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який мав би бути правовою підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру, право власності на квартиру, було набуто АТ «Укрсоцбанк» в порядку звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла, відповідачем було вчинено реєстраційні дії щодо спірного майна всупереч наявності зареєстрованої її неповнолітньої доньки.

Вказує, що в 2017 році банку було відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з неї заборгованості, в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Також позивач зазначила, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності оцінка предмета іпотеки не проводилася, а відтак державним реєстратором не були дотримані положення ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Посилаючись на викладене, просила суд визнати дії державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Т.В. щодо проведення 27.05.2019 року державної реєстрації права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк» незаконними, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Т.В., індексний номер: 47106141 від 29.05.2019, згідно з яким 27.05.2019 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №31772722 про державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106, за АТ «Укрсоцбанк» на підставі договору іпотеки №08/І-68-1 від 11.04.2008 р., стягнути з відповідачів сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано дії державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяни Віталіївни щодо проведення 27.05.2019 р. державної реєстрації права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» - незаконними.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяни Віталіївни, індексний номер: 47106141 від 29.05.2019, згідно з яким 27.05.2019 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №31772722 про державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106, за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підставі - договору іпотеки №08/І-68-1 від 11.04.2008 р.

Стягнуто з державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяни Віталіївни та з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. з кожного.

Не погоджуючись з цим рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Альфа Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. З огляду на зазначене, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що договору про добровільну передачу у власність АТ «Укрсоцбанк» предмета іпотеки укладено не було, позаяк в п.4.5 іпотечного договору міститься іпотечне застереження.

Крім цього, вказував, що висновок про оцінку предмета іпотеки відсутній в переліку документів, які надаються державному реєстратору згідно Порядку №1127.

Також, вказував, що в матеріалах справи відсутні докази одночасної наявності всіх умов, за яких діє мораторій, а тому є незрозумілим, на підставі яких саме доказів судом першої інстанції встановлено той факт, що на спірні правовідносини розповсюджується мораторій.

Зазначає, що іпотекодатель має у власності два об`єкта житлового нерухомого майна, тобто мораторій на спірні правовідносини не поширюється. При укладенні договору іпотеки, права неповнолітньої доньки порушені не були, вона не була власником та не користувалася нерухомістю, яка передавалася в іпотеку, не була зареєстрована за адресою предмета іпотеки.

Вказував, що на виконання норм Закону України «Про іпотеку», АТ «Альфа-Банк» надіслав письмове повідомлення іпотекодавцю за місцем реєстрації та за місцем знаходження предмету іпотеки, а тому вважав, що АТ «Альфа-Банк» були у повній мірі дотримані положення Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ЗУ «Про іпотеку».

Від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони вказували на безпідставність доводів апеляційної скарги, та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що сторонами було досягнуто згоди про задоволення вимог іпотекодержателя, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності проводилась оцінка предмета іпотеки, що іпотекодержатель дотримався порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, а тому прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, є протиправним.

Крім цього, місцевим судом встановлено, що предмет іпотеки належав іпотекодавцям на праві спільної часткової власності, нерухоме майно використовується як єдине місце постійного проживання позичальника, загальна площа такого майна не перевищує 250 кв.м., іншого нерухомого житлового майна позивач не має, а відтак звернення стягнення на зазначене майно порушує вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 квітня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №410/68/08-Пі від 11.04.2008 р., відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 204400 доларів США строком до 10 квітня 2018 року включно (а.с.179-181 т. 1).

Також з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором №410/68/08-Пі від 11.04.2008, між позивачем, третьою особою ОСОБА_2 та АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки №08/І-68-1 від 11.04.2008, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В. за реєстровим №2047, згідно з яким позивачем та третьою особою банку було передано в іпотеку трикімнатну квартиру загальною площею 106,4 кв.м., жилою площею 67,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-11 т.1).

У договорі іпотеки зазначено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності на вказане нерухоме майно, підтверджувалось договором купівлі-продажу квартири від 26.12.2002 р., посвідченого Авраменко Н.А., приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу за реєстровим номером 10229 та зареєстрованого 31.01.2003 р. в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №24/2 за реєстровим №6453.

Відповідно до п. 4.5. вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем.

В силу положень п. 4.4. іпотечного договору, сторони погодили, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, предмет іпотеки передається іпотекодержателю, або третій особі за погодженням між іпотекодавцями та іпотекодержателем.

04.04.2017 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2017 року, в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №410/68/08-Пі відмовлено, застосувавши до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №174506277 від 19.07.2019, право власності на спірну квартиру зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» 27.05.2019 державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг», Київська область, Гуцуляк Т.В., індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 47106141 від 29.05.2019. Підставою для державної реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк» вказані: іпотечний договір №08/І-68-1, серія та номер 2047, виданий 11.04.2008, видавник: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Іваненко О.В.; договір про внесення змін до іпотечного договору №08/І-68-1, серія та номер 2247, видавник: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Іваненко О.В.; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер б/н, видавник: АТ «Укрсоцбанк» (а.с.19-20 т.1).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з, тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку» у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 29.09.2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі №757/13243/17 (№14-711цс19) зробила такий висновок: оскільки метою повідомлення іпотеко держателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 205/1096/19 (провадження № 61-6207св21) зазначено, що: «за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

У пункті 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011 року (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) зазначено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, а також постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом помилково до спірних правовідносин застосовано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки не підтверджена одночасна наявність всіх умов, за яких діє мораторій, відхиляються колегією суддів, зважаючи на те, що доказів того, що позивач чи третя особа мають на праві власності інше нерухоме житлове майно відповідачем не надано.

З довідки про реєстрацію місця проживання №1-1/16835 від 24.07.2019 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , неповнолітня дитина ОСОБА_3 та інші члени родини постійно проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17 т.1).

Натомість з наданої позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.07.2019 року за № 174506277 вбачається, що у власності позивача іншого нерухомого житлового майна немає (а.с.19-20 т.1).

Таким чином, на квартиру, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово звернуто стягнення на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру.

Відхиляються колегією суддів і доводи апеляційної скарги про те, що АТ «Альфа-Банк» належним чином повідомив іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки, позаяк банк надіслав письмове повідомлення іпотекодавцю за місцем реєстрації та за місцем знаходження предмету іпотеки, з огляду на таке.

05 жовтня 2020 року на адресу суду першої інстанції від позивача надійшли копії документів із матеріалів реєстраційної справи №106 щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що на письмовій кореспонденції відсутня дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувачів, які зазначені в повідомлені про звернення стягнення на предмет іпотеки, відсутні докази підтвердження оплати послуг поштового зв`язку з пересилання письмової кореспонденції, а відтак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження належного повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у переліку документів, які надаються державному реєстратору згідно Порядку №1127 висновку про оцінку предмета іпотеки, то колегія суддів зазначає, що ці доводи відповідача не є підставою для скасування рішення, оскільки жодним чином не спростовує факту порушення приватним нотаріусом вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє примусове стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, на час дії даного закону.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: