КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Вербова І.М., Невідома Т.О.,

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2022 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Буржимської Світлани Арнольдівни, третя особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора ВК Ірпінської міської ради Буржимської С.А., третя особа: АТ «Альфа-Банк», в якому просив скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Разом з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, загальною площею 90,2 кв.м та житловою площею 41,1 кв.м, що складається з двох житлових кімнат, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 до винесення рішення суду.

Подану заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що у позивача є припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, виходячи з того, що у вересні 2021 року, Ірпінським міським судом Київської області було постановлено заочне рішення по цивільній справі № 720/355/18 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Укрсоцбуд» про дострокове розірвання договору, стягнення штрафу, пені, визнання права власності на нерухоме майно та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житла. Зазначене заочне рішення було ухвалено без відома ОСОБА_1 , який, в свою чергу, звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. На підставі зазначеного, позивач вважає, що є можливість відчуження банком спірної квартири третім особам, що з одного боку істотно ускладнить розгляд спору та затягне строк його розгляду, а з іншого боку подальші відчуження спірних об`єктів нерухомого майна можуть зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10.01.2022 заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру, загальною площею 90,2 кв.м. та житловою площею 41,1 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи № 367/10033/21 по суті (а.с. 40).

В апеляційній скарзі, АТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви. Вказує, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, в тому числі доказів реальної загрози невиконання рішення суду або утруднення його виконання.

Також, у заяві про забезпечення позову відсутні пропозиції зустрічного забезпечення та підстави для повернення заяви.

Крім того, заявником до поданої заяви не додано жодного доказу на підтвердження заявлених вимог, судом першої інстанції не викликано заявника для надання доказів/пояснень, не призначено справу до розгляду в судовому засіданні, та як наслідок постановлено незаконну та необґрунтовану ухвалу (а.с. 43-49).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Накладаючи арешт на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що не вжиття заходів забезпечення в майбутньому може утруднити чи зробити не можливим виконання судового рішення.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення, у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Як убачається із матеріалів справи, між сторонами існує спір, предметом якого є вимога про скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, тобто, предметом даного позову позивача є немайнова вимога.

Оскільки позивачем заявлена вимога немайнового характеру, обраний ним вид забезпечення пред`явленого позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відповідача не відповідає предмету заявлених позовних вимог.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не дослідив питання наявності чи відсутності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, та як наслідок, не звернув увагу на те, що доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідачки не відповідають змісту позовних вимог та не пов`язані з суб`єктивними правами позивача на предмет спору.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не застосовано заходи зустрічного забезпечення не беруться до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Таким чином, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Виходячи із системного тлумачення частин 1 і 3 статті 154 ЦПК України, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною 3 статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

В даному випадку позивач зареєстрований в установленому законом порядку на території України, тому не вбачається підстав для застосування зустрічного забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене можна дійти висновку про те, що суд першої інстанції при розгляді поданої заяви не дослідив належним чином заявлені позовні вимоги, пред`явлених до відповідача, що призвело до постановлення необґрунтованого судового рішення.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду та ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2022 року скасувати.

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді І.М. Вербова

Т.О. Невідома