Справа № 450/1280/22 Провадження № 2/450/1214/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Покидько Л. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 134028, 00 (сто тридцять чотири тисячі двадцять вісім гривень нуль копійок), здійснити розподіл судових витрат та покласти на відповідача витрати на професійну правничу (правову допомогу).

В обґрунтування позову зазначає, що 10.02.3018 року близько 18 год. 35 хв. на перехресті вулиць Чайковського - Центральна у с. Малечковичі, Пустомитівського району, Львівської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Ford Transit», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Внаслідок смерті ОСОБА_3 , в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди матері загиблого, ОСОБА_1 , позивачці, було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, оскільки цивільно правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією та запеченого транспортного засобу марки «Ford Transit», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача згідно договору № АК/9766572. 01.04.2020 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заяво про виплату страхового відшкодування, а саме: 22338,00 грн. - відшкодування моральної шкоди, 6187,00 грн. - відшкодування витрат на поховання потерпілого та 134 028,00 грн. - відшкодування шкоди заподіяної внаслідок втрати годувальника. 13.01.2022 року відповідачем виплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 28525,00 грн. без обґрунтування структури суми. Оскільки вказана сума виплаченого відшкодування менша ніж та, яка передбачена законом, позивач вимушена звернутись до суду за захистом порушеного прав. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 10.05.2022 року провадження у справі відкрито.

09.06.2022 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки відповідач діяв відповідно до чинного законодавства, а вимоги позивача не обґрунтовані та доказами не підтверджені.

16.06.2022 року від представника відповідача надійшла заява про застосування позовної давності.

06.07.2022 року від представника позивача надійшли заперечення на клопотання представника відповідача про застосування позовної давності, оскільки позивач дізналась про порушення її права з моменту отримання відповіді від відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування від 26.01.2022 року № 01862/7122, а тому термін позовної давності починає обчислюватись з січня 2022 року.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 27.2. ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі», передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 27.2 Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно ст. 36.1 Закону Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 35-1 - 35-2, ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику Заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

24.11.2017 року між Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» та ОСОБА_2 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 9766572.

10.02.2018 року близько 18:35 год. на перехресті вулиць Чайковського - Центральна, с. Малечковичі, Пустомитівського району Львівсьокї сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого у відповідача транспортного засобу FORD TRANSIT д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок вказаної події пішохід ОСОБА_3 загинув.

З копії свідоцтва про народження від 31.03.1962 року вбачається, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.04.2020 року представник позивача подав в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТА.С» заяву страхового відшкодування з вимогою про виплату страхового відшкодування на утримання у розмірі 134028,00 грн. та 22338,00 грн. моральної шкоди та 6187,00 грн. відшкодування витрат на поховання потерпілого.

Встановлено, що відповідачем було виплачено позивачу 28525,00 грн. без обґрунтування структури виплати.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Оскільки предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Сам факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17, який відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» - прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність.

До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на одну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 1373 гривень.

З довідки Головного УПФУ у Львівській області № 1171 від 04.05.2018 року на дату смерті ОСОБА_3 його матір ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком в розмірі 1746,91 грн.

Дана обставина визнається і позивачкою, яка у позовній заві та відповіді на відзив зазначає, що станом на момент смерті сина отримувала пенсію у розмірі 1746,91 грн.

Таким чином, дохід позивача у виді пенсії за віком перевищував встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі 1247,00 грн. щомісячно, а тому позивачка не вважається такою, що потребувала матеріальної допомоги.

Згідно з довідкою Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 667 від 05.04.2019 року позивачка перебувала на утриманні її сина ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим інформацію про місце проживання загиблого сина позивачки стороною позивача суду не надано.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Разом з тим, на думку суду стороною позивача позивачі не доведено належними та допустимими доказами, що позивачка перебували на утриманні сина.

Суд оцінюю критично довідка органу місцевого самоврядування про перебування позивача на утриманні сина без долучення будь-яких доказів отримання ним доходів для обґрунтування можливості утримувати ним матір.

Позивачкою таким чином не доведено належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, передбачену статтею 202 СК України, так і те, що її син ОСОБА_3 , надавав їм таку допомогу, яка була основним і постійним джерелом її існування.

Таким чином, оскільки позивачкою не доведено обставин перебування на утриманні загиблого ОСОБА_3 та потребу у матеріальній допомозі від останнього, відсутні підстави для стягнення з відповідача в користь позивача страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в розмірі 134028,00 із розрахунку мінімальна заробітна плата станом на дату ДТП 3723 грн. * 36.

Представником відповідача у ході розгляду справи заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки позивачем при неодноразових звернення до судів з позовами такі порушено та строки звернення до суду пропущено.

Однак, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що таке клопотання не підлягає до задоволення, оскільки за змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим; у разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, а тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1-13, 18, 77-83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

в задоволення позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.10.2022 року.

СуддяІ. І. Мельничук