Справа № 183/218/22
Провадження № 2/172/81/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2022 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді -Битяка І.Г.

за участю секретаря судового засідання - Глушко О.М.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини та обмеження участі батька у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В

На підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.02.2022 року до суду надійшла вищевказана позовна заява для розгляду.

Ухвалою судді від 04.04.2022 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2016 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2018 році шлюбні відносини фактично були припинені, оскільки ставлення відповідача до позивачки погіршилося, внаслідок чого почали виникати постійні сварки. Після припинення сім`ї їх малолітній син залишився проживати з нею, вона його повністю утримувала, чоловік ніякої допомоги не надавав. У зв`язку з цим, вона змушена була влаштувати сина до ясел ДНЗ «Струмочок» та відновити свою трудову діяльність.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2020 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Син залишився проживати з позивачкою, а відповідач проти цього не заперечував.

Однак, потім відповідач почав погрожувати, що забере сина, став вимагати віддати дитину йому, агресивно себе поводив, в результаті вона змушена була декілька разів викликала поліцію. Крім того, відповідач звертався до органу опіки та піклування з питання проживання дитини разом з ним. Таким чином, між ними виник спір щодо місця проживання дитини і вона побоюється у зв`язку із цим, що відповідач силоміць забере у неї дитину. Також зазначає, що відповідач неодноразово поводив себе неадекватно, виявляв агресивну поведінку, що негативно впливає на сина. Після спілкування з батьком ОСОБА_3 теж починав поводити себе агресивно та неврівноважено. За результатами роботи психолога із сином було встановлено, що саме вплив батька має такі наслідки на поведінку дитини.

Окрім цього, їй стало відомо, що в минулому відповідач перебував на обліку у лікаря-психіатра у зв`язку з психічним захворюванням, однак приховав це від неї. Під час подружнього життя у відповідача була неадекватна агресія та нелогічні вчинки і висловлювання, що свідчать про психічний розлад у відповідача. Вказане підтверджено і співробітниками Новомосковського міського центру соціальних служб під час їхнього спілкування з відповідачем, який намагався переконати їх, щоб забрати у позивачки дитину.

Після прогулянок з батьком ОСОБА_3 повертався додому з синцями та забоями, які зі слів сина, він отримав від падінь та уларів гойдалок тощо, з чого вона розуміє, що відповідач не слідкує за сином, його діями, не контролює небезпеку навколо дитини та не докладає жодних зусиль для захисту дитини від них.

Зазначає, що син ОСОБА_3 є малолітньою дитиною, йому лише 5 років та він потребує особливого догляду, оскільки в такому віці діти більш прихильні до матері та потребують материнського піклування більше, ніж піклування батька. Від самого народження про сина піклується вона, доглядає за ним, знає його звички, характер, прихильності та вподобання. Батько не проживає з сином з 2018 року, тому має лише приблизне уявлення як доглядати за дитиною.

Вона має у власності житло - квартиру АДРЕСА_2 , де для сина облаштовані місця для відпочинку, дозвілля, навчальних занять. Дитина звикла до обстановки, де проживає, приятелює з дітьми його віку, які проживають по сусідству, а вилучення ОСОБА_3 зі звичної обстановки негативно позначиться на його психологічному стані, матиме стресові наслідки для дитини.

Крім того, син виховується у дошкільному навчальному закладі «Струмочок», що знаходиться біля їхнього будинку, відвідує дитячий науковий клуб «Робототехніка» та гурток танців. Вона забезпечує сину належну медичну допомогу, а також матеріально його утримує, має достатній для цього дохід.

Натомість відповідач проживає в гуртожитку, в окремій кімнаті і власного житла не має, матеріальну допомогу почав надавати лише після видання судом судового наказу від 27.08.2019 року, розмір сплачуваних аліментів свідчить про те, що відповідач отримує мінімальну заробітну плату, якої ледь вистачає на одну людину.

Водночас, позивачка зазначає, що вона ніколи не перешкоджала спілкуванню батька з сином та надавала можливість їм разом проводити час. Однак, після такого спілкування син проявляв агресивну поведінку, причини якої, як було встановлено психологом, саме у впливі батька на дитину.

З метою захисту прав та інтересів дитини на належне батьківське піклування, виховання, належний фізичний і психічний розвиток вважає за необхідне обмежити участь ОСОБА_2 у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , а саме: зустріч та спілкування батька з дитиною має відбуватися у присутності матері або працівника органу опіки та піклування тривалістю не більше 1 години та не частіше ніж двічі на тиждень - у п`ятницю та суботу кожного тижня, але з урахуванням режиму життя, навчання дитини, стану здоров`я та без можливості забирати дитину, спілкуватися чи проводити час з дитиною наодинці.

У зв`язку з чим просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини з нею та обмежити участь відповідача у вихованні сина вищевказаними способами.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . В обґрунтування своїх заперечень вказує, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2016 року, який на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2020 року було розірвано. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до судового наказу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.08.2019 року він сплачує аліменти на утримання сина в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 24.06.2019 року. аліменти на користь позивачки він сплачує регулярно та в повному обсязі. Після розлучення вони з позивачкою домовилися, що вона буде надавати можливість бачитися із сином, щоб він приймав участь у вихованні дитини. Однак, останнім часом син став іти до матері зі сльозами на очах, що стало приводити позивачку в істерику, вона кричала на мене та на сина, навіть давала йому тумаків і на його зауваження не реагувала, а потім зовсім перестала давати можливість бачитися із сином, незважаючи на те, що він його любить, сплачує регулярно аліменти, не має заборгованості зі сплати аліментів, здійснює покупки для сина - одяг, харчі, іграшки, книжки та інше, що підтверджується чеками з магазинів. Крім того, вказує, що він офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, проживає у великій кімнаті в гуртожитку ОСББ «Світанок», де є все необхідне для побачень із сином - окремий диван, письмовий стіл; також він сам прибирає в кімнаті, вміє готувати різні страви. Окрім того, в сел. Письменне Синельниківського району Дніпропетровської області проживають його батьки, які мають дім, двір, сад, город та всі зручності. Щодо твердження позивачки, що він має намір забрати сина від неї, це не відповідає дійсності, оскільки він розуміє, що дитині краще проживати з матір`ю, однак і він як батько, має право приймати участь у вихованні дитини, мати можливість дати якусь пораду, навчити елементарним чоловічим потребам тощо, тому фактично спору про місце проживання сина у них з відповідачем немає. Він не вживає алкогольних напоїв і на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Крім того, викликають сумніви докази надані стороною позивача щодо психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 , в одній з яких останній з серпня 2019 року дуже активний, легко йде на контакт з іншими дітьми та дорослими, а в іншій з цього ж самого часу - його настрій змінюється від веселого до замкненого і в нього з`являються протестні реакції. Він не порушує права позивачки на проживання сина з матір`ю, а лише бажає приймати участь у вихованні та спілкуванні із сином, тому подав відповідний позов до суду.

Третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області надала суду заяву про розгляд справи у відсутність представника служби, а також висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради щодо предмета позову.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він колишній сусід сторін у справі. неодноразово викликав поліцію у зв`язку із насильством відносно дитини. Він чув крики матері та плач дитини. Двері працівникам поліції ніхто не відкривав. При цьому він попереджав неодноразово матір дитини, що викличе поліцію. Він жив поверхом вище і спілкувався з позивачкою через балкон. Чув все, бо будівля будинку панельна і чути дуже гарно все. Ці події відбувалися влітку 2021 року, відповідач в цей час вже не проживав з позивачкою. Тілесних ушкоджень у дитини не бачив, щодо звернення до поліції у нього документів ніяких немає.

Свідок ОСОБА_6 пояснив в суді, що позивачку він не знає, бачив лише одного разу в житті в під`їзді. Відповідач це його сусід. Колись давно позивачка стояла в під`їзді, вона нервувала, сказала, що чоловік не віддає дитину. Вони піднялися разом до нього, ОСОБА_2 вів себе спокійно. Запитали у дитини і той сказав, що хоче залишитися з батьком. Матір дитини почала істерику і намагалася вихопити дитину та бити відповідача.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі зареєстрованому 25 червня 2016 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 117 і який на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2020 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 23.07.2021 року підтверджено факт реєстрації позивачки та її неповнолітнього сина за адресою: АДРЕСА_2 .

За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується добре, скарг та заяв на неї до адміністрації ТОВ «ТПК Промліфтсервіс» не надходило, правила загального проживання в будинку не порушувала. Що підтверджується характеристикою виданою ТОВ «ТПК Промліфтсервіс» 06.01.2022 року.

Судовим наказом, виданим 27.08.2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

З серпня 2019 року ОСОБА_3 відвідує Комунальний заклад «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 14 «Струмочок» Новомосковської міської ради, адаптація дитини проходила довше ніж у інших дітей, ОСОБА_3 дуже активний, веселий, легко іде на контакт з дітьми та дорослими, часто відволікається на зовнішні об`єкти, але при стимуляції дорослого повертається до виконання завдання, програму вікової групи засвоїв на середньому рівні.

На підтвердження сплати аліментів та матеріального утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2016 року народження, ОСОБА_2 надав копії чеків та квитанцій, з яких видно, що останній майже щомісяця сплачував аліменти на картковий рахунок позивачки, однак в різних сумах (від 100 до 3992 гривень), купував одяг та взуття для дитини, іграшки, солодощі та інші продукти харчування.

Відповідач офіційно працевлаштований в ТОВ «Новотест» з 01.01.2017 року. За період з 01.07 по 31.12.2021 року ОСОБА_2 отримав заробітну плату в сумі 37085,96 грн., з якої проводилося утримання аліментів.

З грудня 2019 року ОСОБА_2 проживає в кімнаті АДРЕСА_3 ) і за період проживання нарікань з боку сусідів до ОСББ не надходило, іноді приводить сина, дитина відкрита для спілкування, що підтверджується зхарактеристокою голови ОСББ «Світанок» ОСОБА_11 від 21.01.2022 року.

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Органом опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 01.08.2022 року надано висновок, з якого видно, що представниками служби у справах дітей спільно із суб`єктами соціальної роботи міста були з`ясовані умови проживання та виховання малолітнього ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Шлюб між батьками було розірвано за рішенням суду. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишився проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира належить на праві власності матері позивачки - ОСОБА_12 , а ОСОБА_1 разом з малолітнім сином зареєстровані у ній. Актом обстеження умов проживання від 20.06.2022 року встановлено, що санітарно-гігієнічний стан приміщення квартири задовільний. Житло газифіковане та електрифіковане, має загальне теплопостачання, є всі комунальні зручності, обладнано автономним опаленням. Для проживання дитини, матір`ю створені всі належні умови - виїдено місце для занять, відпочинку та навчання, хлопчик забезпечений розвиваючими іграми, книжками, одягом відповідно до віку та сезону. В родині ОСОБА_1 створений психологічний мікроклімат сприятливий для гармонійного розвитку та виховання дитини. Мати дитини є фізичною особою-підприємцем, має постійний заробіток, кий є достатнім для утримання малолітнього сина, вона забезпечує здобуття дитиною дошкільної освіти. В ході обстеження з дитиною поспілкувалися члени комісії і на їх запитання, ОСОБА_3 відповів, що йому подобається жити з мамою і на даний час він не бажає спілкуватися та зустрічатись з батьком, однак хоче аби між батьками було порозуміння. Батько дитини зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , санвузол, ванна кімната та кухня знаходяться в блоці і є загального користування. Кімната мебльована, є холодильник та мікрохвильова піч, ноутбук. Окремого спального місця ОСОБА_3 не має, тому коли син перебував у нього з ночівлею, то вони разом спали на дивані. ОСОБА_2 працевлаштований в ТОВ «Новотест», відповідно до довідки з місця роботи, він сплачує аліменти на утримання дитини, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. З метою психологічного діагностування психоемоційного стану ОСОБА_3 та прихильності дитини до кожного з батьків, 08.02.2022 року психологом Новомосковського міського центру соціальних служб була організована відповідна психологічна роботи, за результатами якої встановлено, що дитина має позитивний емоційний стан, у розповідях про родину важливе місце займає матір, відчувається тісна прив`язаність до неї, батько також є в спогадах дитини, однак ОСОБА_3 має негативний досвід коли він став свідком насилля зі сторони батька над матір`ю. ОСОБА_3 розуміється на тому, що між мамою та татом складні відносини і він має єдине бажання щоб батьки порозумілися. Стосунки між колишнім подружжям конфліктні, однак кожен з них розуміє, що особисті стосунки не повинні перешкоджати інтересам дитини. У зв`язку з вказаним, члени комісії дійшли висновку про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2016 року народження разом з матір`ю ОСОБА_1 . Крім того, зі спостережень спеціалістів ознак складних життєвих обставин ні у ОСОБА_1 , ні у ОСОБА_2 не встановлено.

В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду, від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , 2016 року народження, якому повних 5 років і який зареєстрований та проживає разом з матір`ю у квартирі, яка належить на праві власності матері позивачки, житло газо- та електрифіковане, є санвузол, встановлене індивідуальне опалення, дитина забезпечена всім необхідним для навчання, відпочинку та занять, батько дитини надає матеріальну допомогу - сплачує аліменти, придбаває одяг і взуття для дитини, продукти харчування та солодощі, проживає без реєстрації місця проживання в окремій кімнаті гуртожитку, де санвузол та ванна кімната і кухня знаходяться у загальному користуванні з іншими мешканцями гуртожитку, в кімнаті є необхідні для проживання меблі та техніка, однак немає окремо об лаштованого куточка для дитини, позивач займається підприємницькою діяльністю, від якої отримує дохід, відповідач офіційно працевлаштований та отримує щомісяця заробітну плату, за місцем проживання та роботи як позивач, так і відповідач характеризуються позитивно.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, що якнайкраще забезпечить інтереси малолітнього ОСОБА_3 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про обмеження участі батька у вихованні дитини суд зазначає таке.

Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року Генеральної Асамблеї ООН, ратифікована Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року в преамбулі визначає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ст. 141 Сімейного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Під час розгляду даної справи Васильківським районним судом Дніпропетровської області стало відомо, що в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебував позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення способів участі батька у вихованні дитини.

08.09.2022 року вказаним судом справу за позовом ОСОБА_2 розглянуто і ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог, де визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3 шляхом систематичних побачень за місцем проживання батька або у будь-яких громадських місцях з урахуванням досягнення духовного, морального і фізичного розвитку дитини, у встановлені судом дні. При цьому, судом у рішенні зазначено і те, що зустрічі повинні відбуватись за попередньою домовленістю з матір`ю, з урахуванням стану здоров`я та бажання дитини, з обов`язковим поверненням сина до місця його постійного проживання.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про обмеження участі ОСОБА_2 у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки питання участі ОСОБА_2 у вихованні сина фактично вже вирішені Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , де також приймала участь і ОСОБА_1 в якості відповідача і яка надала свої заперечення та доводи щодо предмета позову ОСОБА_2 .

Питання про розподіл судових витрат слід вирішити на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому враховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, то з відповідача на її користь слід стягнути суму судового збору в частині задоволених позовних вимог, тобто 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, ст.ст. 7, 141, 153, 157, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 279 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини та обмеження участі батька у вихованні дитини - задовольнити частково.

2. Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19 вересня 2022 року..

Суддя І.Г. Битяк