Номер провадження: 22-ц/813/1800/22
Справа № 509/4529/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів: Гірняк Л.А., Комлева О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі майна, що перебуває в спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про виділ в натурі майна, що перебуває в спільній частковій власності (т.1, а.с.2-6).

20 серпня 2020 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі майна, що перебуває в спільній частковій власності задоволено.

Виділено у приватну власність в натурі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 житловий будинок літ. «А», з прибудовою «а», які складаються з наступних приміщень:2-1 коридор, площею 4,70 кв. м.;2-2 кухня, площею 10,07 кв. м.;

2-3 житлова, площею 19,30 кв.м.; 2-4 житлова, площею 11,60 кв.м.;загальна площа приміщень, що виділяється, становить 45, 67 кв. м., в тому числі житлова площа 30,90 кв. м., № 1 цистерна;Ѕ частина замощення № 2 площею 114, 60 кв.м.; Ѕ частина огородження № 3, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 455 кв. м., яка перебуває у фактичному користуванні.

Припинено спільну часткову власність за ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами у вигляді житлового будинку літ. «А», з прибудовою «а», які складаються з наступних приміщень:2-1 коридор, площею 4,70 кв. м.;2-2 кухня, площею 10,07 кв.м.; 2-3 житлова, площею 19,30 кв.м.; 2-4 житлова, площею 11,60 кв.м.; загальна площа приміщень становить 45, 67 кв. м., в тому числі житлова площа 30,90 кв.м., № 1 цистерна;Ѕ частина замощення № 2 площею 114,60 кв.м.; Ѕ частина огородження № 3, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.178-182).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю (т.1, а.с.216-220).

Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 . У поданому відзиві позивач вказує, що експертами не встановлюються обставини, чи є об`єкти самочинними чи не є, та до предмету й завдань будівельної експертизи не відноситься вирішення питань щодо наявності чи відсутності самочинного будівництва. Позивач наголошує, що експертиза про яку вказує апелянт проводилась в рамках зовсім іншої справи з іншим предметом розгляду, в той час як у висновку по даній справі вказано, що перепланування приміщення веранди не є самочинним будівництвом, а таким на яке отримано відповідний дозвіл. З огляду на викладене, позивач вважає, що доводи апеляційної скарги є повністю безпідставними та апеляційна скарга не підлягає задоволенню (т.1, а.с.245-246а).

В судове засідання, призначене на 01 вересня 2022 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

01 вересня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 , в якій він просить суд розглянути справу, яка призначена на 01.09.2022 року без участі сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що існує можливість виділу позивачці Ѕ частки будинку в окремий об`єкт нерухомого майна за варіантом визначеним висновком експертного дослідження №72/19 від 29.07.2019 року, так як за цим варіантом позивачу виділяються приміщення ізольовані від приміщення іншого співвласника, які мають окремий вхід (вихід), окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складають окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. Наслідком такого виділу є припинення для позивачки права спільної часткової власності на будинок.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачці ОСОБА_2 згідно договору дарування від 18.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Одеської області Н.М. Мірошниченко за реєстровим номером №6717 від 18.07.2007 р., належить Ѕ частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15602697від 15.08.2007 р. право власності позивачки на Ѕ частку будинку зареєстроване належним чином 15.08.2007 року, в графі «форма власності» зазначено - приватна спільна часткова. Договір дарування, за яким позивачка набула право власності на Ѕ частку будинку, містить тільки загальний опис та характеристики всього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. В договорі дарування та у витягу про реєстрацію права власності зазначено прізвище позивачки ОСОБА_4 , тоді як відповідно до свідоцтва про шлюб від 13.05.2017 року між позивачкою та ОСОБА_5 13.05.2017 року був зареєстрований шлюб, після чого позивачці присвоєне прізвище ОСОБА_6 .

Відповідачці ОСОБА_1 згідно договору дарування від 09.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Одеської області Н.Ф. Куркан за реєстровим номером №5623 від 09.07.2007 р., належить Ѕ частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17149027 від 21.12.2007 р. право власності відповідачки на Ѕ частку будинку зареєстроване належним чином 21.12.2007 року, в графі «форма власності» зазначено - приватна спільна часткова.

У зазначених договорах дарування, за якими позивачка та відповідачка набули права на Ѕ частку будинку кожна, вказано, що присадибна земельна ділянка, на якій розташований будинок має площу 1100 кв.м. та перебуває у користуванні всіх співвласників будинку.

Апелянт у поданій апеляційній скарзі повідомляє, що з метою збільшення площі позивачкою була здійснена добудова, а саме гараж, що на думку апелянта є самовільним будівництвом та підтверджується висновком №60/14 експерта з судової будівельно-технічної експертизи по справі №509/351/14-ц. Апелянт наголошує, що судом не було враховано факту самовільного будівництва, зовсім не оцінено вказаних доказів, проте вони, як вказує апелянт, мають значення для справи адже через самочинне будівництво спірний будинок втратив тотожність із тим будинком, який сторони отримали в дарування ,а тому він не може виступати предметом поділу.

Апеляційний суд, відхиляючи вказані доводи апеляційної скарги, зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до інформаційних довідок № 216018920 та №216015623 від 13.07.2020 року, які містять інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно будинок перебуває у спільній частковій власності позивачки та відповідачки і частка кожної у праві власності становить 1/2.

Посилання апелянта на висновок №60/14 експерта не може бути взятий судом до уваги адже він наданий по іншій справі №509/351/14-ц де предметом розгляду було визнання права власності на окреме домоволодіння та заборону користування спільним проходом-проїздом й стягнення грошової компенсації .

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачем було надано висновок експерта №84/19 по даній справі, де експертом вказано, що виконане позивачем перепланування в приміщенні веранди не є самочинним будівництвом, а на будівництво гаражу було отримано відповідний дозвіл виконкому Овідіопольської селищної ради.

Отже, жодних належних доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_2 самочинного будівництва на належній їх частині домоволодіння апелянтом не надано.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд повністю відхиляє вказані доводи апеляційної скарги.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що будинок вже був поділений згідно рішення суду від 22.06.1984 року та співвласникам будинку були виділені в натурі частки будинку, що припинило право спільної власності, адже апелянтом не спростовано висновків суду щодо перебування будинку у спільній частковій власності сторін спору, так як зазначене рішення суду в частині припинення права спільної часткової власності фактично не було виконане і право спільної часткової власності не припинилося, позивачка та відповідачка отримали у власність згідно договорів дарування саме частки у праві власності на будинок, за ними зареєстроване право власності саме на частки будинку з формою власності - спільна часткова. Жодних належних доказів припинення права спільної часткової власності на будинок з виділенням сторонам спору у власність окремих об`єктів нерухомого майна права суду не надано.

Апеляційним судом, при вирішенні питання по суті спору, враховано висновок експертного дослідження №72/19 від 29.07.2019 року, згідно з яким існує технічна можливість виділу в самостійну одиницю (окремий об`єкт нерухомості) Ѕ частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в зв`язку з тим, що: ця частина може самостійно функціонувати (має всі необхідні житлові та підсобні приміщення), виділення частки в окремий об`єкт нерухомого майна відповідає вимогам ДБН, будівлі цієї Ѕ частки перебувають в доброму технічному стані підключена до самостійних інженерних мереж із встановленням окремих лічильників; ця частка може мати окремий вхід та в`їзд на відокремлену земельну ділянку. До виділу в самостійну одиницю (окремий об`єкт нерухомості) експертом пропонуються наступний варіант: позивачці виділяються наступні приміщення з житлового будинку під літ. «А» та споруди, які знаходяться в фактичному користуванні та є фактично відокремленими, а саме: житловий будинок під літ. «А» з прибудовою «а», які складаються з наступних приміщень загальною площею 45,67 кв.м, житловою площею 30,90 кв.м: 2-1 коридор площею 4,70 кв.м, 2-2 кухня площею 10,07 кв.м, 2-3 житлова кімната площею 19,30 кв.м, 2-4 житлова кімната площею 11,60 кв.м, та господарські будівлі і споруди: №1 цистерна, Ѕ частина замощення №2 площею 114,60 кв.м, Ѕ частину огородження №3.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виділу позивачці Ѕ частки будинку в окремий об`єкт нерухомого майна за варіантом визначеним висновком експертного дослідження №72/19 від 29.07.2019 року, так як за цим варіантом позивачу виділяються приміщення ізольовані від приміщення іншого співвласника, які мають окремий вхід (вихід), окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складають окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. І як наслідок такого виділу є припинення для позивачки права спільної часткової власності на будинок.

Апелянтом в апеляційній скарзі зазначається, що між сторонами не існує спору щодо користування співвласниками приміщеннями у будинку та господарським спорудами, а існує спір про користування спорудою замощення під літ.№2.

Стосовно даного, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що виділення кожній із сторін по 1/2 частині замощення не порушує права відповідачки щодо користування своєю частиною цієї споруди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі майна, що перебуває в спільній частковій власності залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Комлева О.С.

Гірняк Л.А.