П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Київ

Справа № 759/2662/22

Провадження: № 22-ц/824/9289/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ключника А.С.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У лютому2022 року ОСОБА_2 звернуласьдо суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим,що з 30.10.1999 року по 03.07.2018 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в них народились діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син ОСОБА_3 проживає разом із батьком, а дочка ОСОБА_4 проживає разом із нею, позивачкою, та перебуває на її утриманні. 13.12.2019 року між нею, позивачкою, та відповідачем був укладений договір про участь батьків у вихованні дітей, згідно умов якого ОСОБА_1 зобов`язувався сплачувати аліменти в розмірі 3 000 грн щомісячно, а також приймати участь в додаткових витратах на утримання та виховання дитини. Однак, ОСОБА_1 не виконує вчасно та в повному обсязі свої зобов`язання за договором. Окрім того, в процесі судового розгляду іншої справи, їй, позивачці стало відомо про те, що середній заробіток відповідача складає 31 479,44 грн. Тобто, 1/3 частина його заробітку складає 10 493,15 грн, більш ніж в тричі перевищує розмір аліментів, який відповідач сплачує на утримання дитини на теперішній час. Також, відповідач не приймає участі в додаткових витратах на дитину. За наведених обставин, просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 30 % від усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2022 року позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх заробітку (доходу) на дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що він належним чином виконує свої обов`язки щодо сплати аліментів та додаткових витрат на доньку, яка зареєстрована за його місцем проживання та фактично проживає у нього. Вказував і на те, що договір про участь батьків у вихованні дітей не скасований.

22 липня 2022 року Київським апеляційним судом відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ракоц І.В. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказував, що підставою для звернення до суду із вказаним позовом стала поведінка відповідача по відношенню до дитини, а також відомості щодо розміру його доходу. На момент укладення договору про участь батьків у вихованні дітей відповідач намагався зменшити розмір аліментів, посилаючись на низький рівень його заробітку. Наразі, відповідач виплачує 3 000 грн аліментів, але з врахуванням фактичних доходів, які він отримував останнім часом, сума аліментів повинна була бути у 2,5 рази більшою.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.10.1999 р. по 03.07.2018 р.

Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася донька ОСОБА_4 (а.с. 4).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року у справі № 3/759/17915/17 шлюб між подружжям розірвано.

ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір`ю.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вважав, що позивачка не надала доказів на підтвердження і не довела спроможності відповідача виплачувати аліменти на дитину у визначеній нею сумі (30% від усіх видів заробітку), а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з ч.1 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати, Умови договору не можуть порушувати права дитини, разом з яким проживає дитина.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (стаття 8 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Як зазначено вище, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка посилалась на те, що між нею та відповідачем 13.12.2019 рокубув укладений договір про участь батьків у вихованні дітей, згідно умов якого ОСОБА_1 зобов`язувався сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 3 000 грн щомісячно.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи з положень ч. 1, 2 ст. 652 ЦКУкраїни, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно ч. 2 ст. 189 СК України, у разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

В той же час, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачкою не було надано суду будь-яких доказів розірвання укладеного між сторонами договору про участь батьків у вихованні дітей, а відтак висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову є передчасними.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач посилався на те, що вказаний договір є чинним.

Згідно копії договору про участь батьків у вихованні дітей від 13.12.2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Похитайло О.О., за домовленістю батьків, цим договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дитини ОСОБА_4 аліменти до моменту досягнення дочкою повноліття або, у разі навчання за енною формою навчання у закладі вищої освіти, до його закінчення.

На утримання доньки ОСОБА_4 , станом на день укладення даного договору, сума аліментів становить 3 000 грн, з яких 2 000 грн мають бути перераховані матері дитини, а 1000 грн - безпосередньо на картковий рахунок доньки.

Розмір аліментів та додаткових витрат на дитину може бути збільшено у разі зміни матеріального стану батька, шляхом внесення змін до цього договору, рішенням суду та в інших випадках, передбачених законом (п. 4.16).

У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров`я, батьки за взаємною згодою можуть вносити зміни та доповнення до цього договору (п. 4.21 договору).

Це договір може бути розірвано за згодою сторін, а в разі невиконання вимог та відмови від добровільного розірвання договору однієї зі сторін - у судовому порядку (п. 4.22 договору).

Як убачається із матеріалів справи, підставою звернення до суду з даним позовом є отримання аліментів на утримання доньки у більшому розмірі, ніж сторони визначили у договорі про участь батьків у вихованні дітей.

Так, частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, звертаючись до суду із вказаним позовом та заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів у частці від заробітку, ОСОБА_2 не посилалась на те, що відповідач відмовився вносити зміни до договору про участь батьків у вихованні дітей від 13.12.2019 року щодо збільшення розміру аліментів та зміни способу їх сплати або стягнення.

Більше того, позивачка просила суд не збільшити розмір аліментів, який був погоджений сторонами у договорі в твердій грошовій сумі, а стягнути з відповідача аліменти у частці від заробітку на підставі статтей 180-185 СК України.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів у заявленому позивачкою розмірі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що задоволення таких вимог може призвести до подвійного стягнення з відповідача аліментів, що є неприпустимим згідно статті 61 Конституції України, оскільки нотаріальна форма договору про участь батьків у вихованні дітей (про сплату аліментів) надає позивачці можливість виконати його у примусовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає змісту її порушеного права та характеру правопорушення, та не є ефективним способом захисту цього права.

В рамках даного спору вимог щодо збільшення розміру та способу стягнення аліментів шляхом внесення змін до договору про участь батьків у вихованні дітей від 13.12.2019 року, або розірвання такого договору та визначення розміру аліментів судом не заявлено.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_2 позову.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2022 року підлягає скасуваню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору а підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закну України «Про судовий збір».

З огляду на те, що наслідком апеляційного перегляду є скасування рішення рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові, колегія суддів доходить висновку, що понесені ОСОБА_1 судові витрати пл сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1489,50 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Компенсувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1489,50 (одна тисяча чотириста вісімдесят дев`ять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура