Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючої судді Петровської М.В.,

за участю:

cекретаря судового засідання Кусік В.Р.,

представника позивача Гончарука М.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД про стягнення середнього заробітку, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь період затримки виплати заробітної плати в розмірі 30 884 грн 21 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 20.06.2018 по 02.02.2021 він працював в ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД на посаді інженера з технічного обслуговування планера та двигуна центру технічного обслуговування ПС. 02 лютого 2021 року його було звільнено з займаної посади за угодою сторін відповідно до наказу №6-ОС від 01.02.2021 і нараховано заробітну плату та компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 32 278,90 грн, яку виплачено відповідачем лише 31.08.2021. У зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 08 червня 2022 року витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД довідку про розмір середньої заробітної плати (доходу) ОСОБА_2 за два місяці, що передували звільненню (грудень 2020 року та січень 2021 року).

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 14 липня 2022 року у зв`язку з невиконанням ухвали про витребування доказів до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу, роз`яснено, що застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання ухвали суду про витребування доказів.

Представник позивача - адвокат Гончарук М.П. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направлялися на адресу відповідача за його місцезнаходженням, у відповідності до приписів ЦПК України. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку засобами поштового зв`язку.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що починаючи з 20 червня 2018 року ОСОБА_2 працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД на посаді інженера з технічного обслуговування планера та двигуна центру технічного обслуговування ПС і був звільнений з займаної посади 02 лютого 2021 року згідно наказу №6-ОС від 01.02.2021 за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Згідно повідомлення Управління Держпраці в Житомирській області №19-11/582/38-з від 19.04.2021, в ході проведення інспекційного відвідування ТОВ "ЯНЕІР ЛТД" встановлено порушення товариством вимог ч.1 ст.116 та ч.1 ст.83 КЗпП відносно ОСОБА_2 , а саме при звільненні з займаної посади ОСОБА_2 та на день проведення заходу не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористані основні щорічні відпустки в сумі 32278,90 грн.

Відповідно до довідки, виданої АТ "Райффайзен Банк" про рух коштів, вбачається, що 31.08.2021 на картковий рахунок ОСОБА_2 зараховано заробітну плату, не виплачену йому при звільненні, тобто здійснено повний розрахунок.

Оскільки відповідачем не було здійснено повний розрахунок на момент звільнення позивача, останній звернувся до суду із цим позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пленум Верховного Суду в п.20 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 постановив, що суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки трудові відносини між сторонами припинені 02 лютого 2021 року, а остаточну виплату заробітної плати позивачу проведено лише 31 серпня 2021 року, тобто з порушенням встановлених вимогами законодавства строків, а також беручи до уваги наявність в матеріалах справи листа Управління Держпраці в Житомирській області №19-11/582/38-з від 19.04.2021 про встановлення порушень трудового законодавства відносно ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченуст.117 КЗпП України.

Щодо суми середнього заробітку за час затримки виплати по день фактичного розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне.

Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з п.5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року, зі змінами, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно розрахункової відомості ТОВ "ЯНЕІР ЛТД" за січень 2021 року, довідки ТОВ "ЯНЕІР ЛТД", заробітна плата ОСОБА_2 за грудень 2020 року становила 5 783,99 грн, а за січень 2021 року - 6 000,00 грн.

При цьому, суд відзначає, що доказів, які б підтверджували протилежне, відповідачем не надано, ухвалу суду про витребування довідки про розмір середньої заробітної плати (доходу) ОСОБА_2 за два місяці, що передували звільненню (грудень 2020 року та січень 2021 року), - не виконано.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, середньоденна заробітна плата позивача складає 287,41 грн ((5 783,99 грн + 6 000,00 11 783,99 грн)/41 р.д.).

Час затримки виплати заробітної плати з 02 лютого 2021 року по 31 серпня 2021 року складає 143 робочі дні, у зв`язку з чим середній заробіток для виплати ОСОБА_2 компенсації за час затримки розрахунку при звільненні становить 41 099,63 грн (143 р.д. х 287,41 грн).

При цьому, суми, які визначаються до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки, обраховуються без віднімання сум податків та зборів.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеним в постанові від 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц.

Необхідно зауважити, що позивачем помилково розраховано суму середнього заробітку для виплати ОСОБА_2 компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки не враховано, що такий обраховується без віднімання податків та зборів, та, крім того, помилково зазначено суму заробітної плати за грудень 2020 року в розмірі 5 000,00 грн, натомість така, відповідно до дослідженої судом довідки, склала 5 783,99 грн.

Суд відзначає, що арифметична помилковість розрахунку такої середньої заробітної плати позивачем не впливає на правові висновки суду у цій справі та, відповідно, не є виходом за межі заявлених позовних вимог, відтак позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД на його користь середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 41 099,63 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви додано договір №01/05 про надання правової допомоги від 07 травня 2021 року.

Згідно п.1.1. розділу 1 договору, Адвокатське бюро "Гончарук та партнери" в особі директора Гончарука Михайла Петровича зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів ОСОБА_2 , який в свою чергу зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 4.1 розділу 4 договору визначено, що за правову допомогу, передбачену договором клієнт сплачує виконавцю винагороду (гонорар) в розмірі 8 000,00 грн за підготовку, подачу позовної заяви, представництво інтересів в суді першої інстанції.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі №910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах- фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5)адвокатський гонорар(ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару(як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Враховуючи наведені приписи, оскільки вказаний в договорі про надання правової допомоги гонорар є співмірним з обсягом наданої адвокатом правничої допомоги, а також беручи до уваги відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, cуд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Керуючись статтями 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Цивільний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД (м.Житомир, вул.Авіаторів, 9, ) про стягнення середнього заробітку - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 41 099,63 грн (сорок одна тисяча дев`яносто дев`ять грн 63 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД на користь ОСОБА_2 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.) судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн (вісім тисяч грн 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 21 вересня 2022 року.

Головуючий суддя М. В. Петровська