Постанова

Іменем України

09 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 367/3381/15

провадження № 61-20635св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави

в особі Кабінету Міністрів України,

відповідачі: Гостомельська селищна рада Київської області, ОСОБА_1 ,

третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Гостомельської селищної ради на постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах Держави в особі Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) звернувся до суду

з позовом до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 про визнання рішення селищної ради та державного акта на право власності

на земельну ділянку недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява обґрунтована тим, що спірна земельна ділянка знаходиться

за межами смт Гостомель, Ірпінського району, Київської області у кварталі № 12 Київського лісництва та за оспорюваним рішенням селищної ради була передана у приватну власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд без її вилучення у постійного користувача Комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» (далі - КП «Святошинське лісопаркове господарство»)

з порушенням порядку зміни цільового призначення земель лісового фонду

на землі для житлової забудови за межами населеного пункту.

Земельна ділянка вибула з державної власності всупереч закону та волі держави в особі уповноваженого на те органу, тому підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння на користь держави. Крім того, указом Президента України від 01 травня 2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» зокрема, відведена Гостомельською селищною радою земельна ділянка є територію національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповітного фонду, державним органом, уповноваженим розпоряджатися такою земельною ділянкою є КМУ.

Вказує, що про зазначені порушення прокуратура довідалася в порядку нагляду за додержанням застосування закону в ході проведеної перевірки на підставі постанови прокурора від 16 травня 2014 року № 51.

У зв`язку із викладеним позивач просив визнати недійсними рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року

№ 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №217568, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номером :01:101:0020, також просив витребувати зазначену земельну ділянку з володіння ОСОБА_1 на користь Держави в особі Кабінету Міністрів України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2016 року

в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що виділення спірної земельної ділянки

у власність ОСОБА_1 відбулося з порушенням норм Земельного та Лісового кодексів України, тому позов є обґрунтованим, проте прокуратура звернулася

до суду з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову.

Визнано недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області

від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:101:0020. Визнано недійсним державний Акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №217568, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номером :01:101:0020. Витребувано земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:101:0020 з володіння

ОСОБА_1 на користь держави.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою,

що відчуження об`єктів, які є власністю Українського народу та за законом

не можуть перебувати у приватній власності, правопорушення є триваючим, оскільки законне право власності у приватних осіб на ці об`єкти не виникає

в силу відсутності волі дійсного власника (народу України) на відчуження цих об`єктів з порушенням вимог Конституції та законів України.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обізнаність органів прокуратури щодо порушення законодавства, зазначених у даній справі, з огляду на пред`явлення прокурором аналогічних 18 позовів до Гостомельської селищної ради у період 2011-2012 років оскільки, суд не з`ясував, якими конкретними доказами підтверджується та обставина, що прокурору стало відомо у 2010 році про порушення права саме КМУ, а не Київської міської ради, у зв`язку

з передачею у приватну власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 .

Також вважає, що прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України як належного розпорядника землі. В матеріалах справи немає доказів на підтвердження того, коли стало відомо про оспорюване рішення Гостомельської селищної ради Кабінету Міністрів України.

У позовній заяві прокурор зазначив, що прокуратура довідалася про допущені порушення лише після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки

в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня

2014 року № 51. Такі обставини відповідачі не спростували. З позовом до суду

в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України прокурор звернувся

в червні 2015 року. Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про пропуск прокурором позовної давності при зверненні до суду з цим позовом.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2021 року Гостомельська сільська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовна заява подана з пропущенням встановленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності та в інтересах КМУ, що є не належним суб`єктом захисту прав. Суд апеляційної інстанції

не звернув уваги, що на адресу Гостомельської селищної ради прокурор

м. Ірпеня прокуратури Київської області 06 жовтня 2010 року за № 8802 направив вимогу про надання оригіналів рішень щодо передачі у власність земельних ділянок на вул. Київська і Щорса. Зазначені документи отримані представником прокуратури, про що свідчить підпис на супровідному листі. Вимоги на адресу Гостомельської селищної ради направлялись неодноразово: 13 січня 2011 року за № 312, 11 лютого 2011 року за № 1425, 04 липня 2011 року за № 5081,

05 листопада 2011 року за № 77-8238, які були виконані.

Апеляційний суд не врахував, що розширення території національного парку відбулося за рахунок земель, що знаходяться в користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство» в межах Святошинського і Оболонського районів без вилучення із користування Комунального об`єднання Київської міської ради «Київзеленбуд» (далі - КО «Київзеленбуд»). Таким чином, особою якої права ймовірно порушені оскаржуваним рішенням є КО «Київзеленбуд», зокрема, підконтрольне йому підприємство КП «Святошинське лісопаркове господарство», якому відповідні обставини стали відомі ще в 2009 році. Докази порушення прав КМУ та перебування спірних ділянок в його розпорядженні, володінні або віданні відсутні.

Суд апеляційної інстанції не зазначив, на якій підставі земельну ділянку, яка перебувала у постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство», як комунального підприємства Київської міської ради, вилучено та передано у власність держави в особі Кабінету Міністрів України.

Кабінет Міністрів України міг довідатися про порушене право з моменту прийняття Гостомельською селищною радою оспорюваного рішення 11 березня 2010 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі

№ 359/2012/15-ц зазначено, що пред`явлення позову особою, право якої порушено, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою особою, уповноваженою на це особою, позовна давність починається обчислюватися

з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Висновок суду, що оскаржуваним рішенням передано у приватну власність земельну ділянку яка перебувала за межами населеного пункту селища Гостомель не відповідають дійсності, оскільки відповідно до затвердженої містобудівної документації території на вул. Київська та вул. Щорса входили

до складу Гостомельської селищної ради.

Правомірність відведення земельних ділянок перевірялася прокуратурою

м. Ірпеня, прокуратурою м. Києва, СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в місті Києві. За наслідками перевірки прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальних справ.

Крім того, касаційна скарга містить посилання на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

та на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 367/2530/15-ц.

Доводи інших учасників справи

У січні 2022 року заступник керівника Київської обласної прокуратури надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу в якому просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення. Зазначав, що твердження скаржника є безпідставними, необґрунтованими

та такими, що не підлягають до задоволення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 367/3381/15-ц, витребувано її з Ірпінського міського суду Київської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

На підставі рішення Гостомельської селищної ради Київської області

від 11 березня 2010 року № 1298-50-У про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , передано безкоштовно

у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель

і споруд.

На підставі вказаного рішення Гостомельської селищної ради Київської області 14 травня 2010 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Згідно з відповіддю на запит прокуратури Київської області від 27 лютого 2015 року № 05/1-378 та від 04 березня 2015 року № 05/1-437 вих-15 щодо надання планово-картографічних матеріалів на селище Гостомель, на яких відображені межі населеного пункту станом на 01 січня 2011 року, Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 20 березня 2015 року

№ 0-1017-0.4-315/2-15 повідомило, що в зв`язку з відсутністю землевпорядної документації із зазначенням меж парку «Голосіївський», Управління не має можливості надати інформацію про входження земельних ділянок з вказаними

у листі кадастровими номерами до меж парку «Голосіївський».

Відповідно до відповіді КП «Святошинське лісопаркове господарство»

від 21 листопада 2014 року № 873 згідно з статутом підприємства, зареєстрованого Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 11 березня 2002 року, підприємство є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території. Також в цьому листі зазначено, що з листа прокуратури м. Києва стало відомо, що протягом 2011-2012 років пред`явлено 18 позовів на площу 2,7 га про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок.

Указом Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» від 01 травня 2014 року змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6462,62 гектара

за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва

та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються

до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення

у землекористувача.

Згідно з цим Указом Кабінет Міністрів України зобов`язано забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації

та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Відповідно до постанови про проведення перевірки у порядку нагляду

за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51 постановлено провести перевірку у порядку нагляду за додержанням

та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області

з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га.

Відповідно до інформації Українського державного проєктного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 08 жовтня 2014 року спірна територія належала до лісів з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20 червня 1956 року № 673 та рішення Виконавчого комітету Київської міської ради від 07 серпня 1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14 167,00 га, вказані землі передані без вилучення із Держлісфонду України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 21 грудня 2020 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 Лісового кодексу України (далі - ЛК України).

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема лісів, регулюються Земельного кодексу України (далі - ЗК України), а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу (частина друга статті 3 ЗК України).

За основним цільовим призначенням ЗК України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів

з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Суди встановили, що відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування спірна земельна ділянка, розташована у кварталі № 12 Київського лісництва та знаходилася на момент її відчуження в державній власності в постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство».

Отже, встановивши на підставі матеріалів лісовпорядкування правовий статус земельної ділянки як такої, що належить до земель лісогосподарського призначення, суд апеляційної інстанції врахував наведені вище приписи законодавства.

Доводи касаційної скарги Гостомельської селищної ради Київської області,

що спірна земельна ділянка входить до складу адміністративних меж селища Гостомель не підтверджені належними та допустимими доказами у справі,

а також не спростовують встановлений судами факт, що на момент її відведення

у 2010 році вона перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно

до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась

у кварталі № 12 Київського лісництва.

Верховний Суд, враховуючи встановлені судами обставини справи, зазначає,

що до зміни меж національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6 462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» відповідно до Указу Президента України

від 01 травня 2014 року «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» ОСОБА_1 надана земельна ділянка за рахунок земель лісогосподарського призначення, без її вилучення із Держлісфонду України, отже, з порушенням законодавства.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що прокурор довів незаконність рішення Гостомельської селищної ради Київської області

від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,1000 га.

Доводи касаційної скарги про те, що розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 0,1000 га не відносилось

до повноважень КМУ, є необґрунтованими з огляду на встановлені судами обставини.

Гостомельською селищною радою Київської області Сисак Л. В. відведена під забудову земельна ділянка за рахунок земель лісогосподарського призначення

і є територією національного природного парку «Голосїївський», відноситься

до земель природно-заповідного фонду.

Згідно зі статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України

в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Компетенція Кабінету Міністрів України визначена статтями 122, 149 ЗК України. Так, відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають

у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування

у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті,

та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Суди не встановили та у матеріалах справи відсутні відомості, що земельна ділянка, яка перебувала у користуванні лісогосподарського підприємства, була вилучена КМУ.

Щодо доводів касаційної скарги про пропуск прокурором позовної давності,

то Верховний Суд зазначає таке.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень,

до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції на час звернення прокурора до суду).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Позовна давність починає обчислюватися

з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається

до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався

чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Перевіряючи доводи щодо застосування позовної давності, суд апеляційної інстанції виходив з того, що прокурор пред`явив позов в інтересах держави

в особі КМУ як належного розпорядника землі. Про порушення вимог земельного законодавства прокурор довідався після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства згідно з постановою про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51. З позовом до суду в інтересах держави

в особі Кабінету Міністрів України прокурор звернувся в червні 2015 року. Відповідачі не спростували обставини, що Кабінет Міністрів України довідався про порушення вимог земельного законодавства раніше ніж прокурор.

Верховний Суд зазначає, що у судовому дослідженні межею обґрунтування

є достовірно встановлені доказові факти, юридичні закони і положення, які виробляються судовою практикою.

З матеріалів справи відомо, що оскаржуваним рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року № 1298-50-У затверджено проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок 60 громадянам (включно

і відповідачу) єдиним масивом в районі вулиць Київська і Щорса. 18 позовів пред`явлено на площу 2,7 га.

Посилання в касаційній скарзі на те, що з березня 2009 року КП «Святошинське лісопаркове господарство» стало відомо про випадки відведення Гостомельською селищною радою земель у власність нібито на належних йому територіях, а прокуратурі - з 2010 року, оскільки на її вимогу Гостомельська селищна рада направляла документи, на підставі яких вона приймала рішення про відведення земельних ділянок, не свідчить, що згідно з їх змістом саме

у 2010 році прокурор довідався чи міг довідатися про порушення земельного законодавства, а саме надання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , враховуючи, що Гостомельська селищна рада у касаційній скарзі посилається

на узагальнену інформацію, проте не наведено достатні підстави достовірності вказаного твердження.

Верховний Суд не може переоцінити доводи суду апеляційної інстанції щодо моменту, коли прокурор і КМУ довідався про порушення інтересів держави,

а доводи касаційної скарги не дають підстав для спростування відповідних висновків суду апеляційної інстанції щодо висновків про застосування позовної давності.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суд від 09 жовтня

2019 року у справі № 367/3246/15, від 30 жовтня 2019 року у справі

№ 367/3240/15, від 18 листопада 2020 року у справі № 367/3529/15-ц,

від 15 жовтня 2020 року у справі № 367/3514/15-ц.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із судовими рішеннями

та необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Щодо доводів касаційної скарги про порушення статті 1 Першого протоколу

до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то Верховний Суд зазначає таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 міститься висновок про те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель,

що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками

з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу

до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Тому суди, застосовуючи критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями вказаної статті, повинні, зокрема, оцінити пропорційність такого втручання.

Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять суспільний інтерес, а протиправність дій посадових осіб органу місцевого самоврядування, спрямована на вибуття земельної ділянки з володіння держави, такому інтересу не відповідає.

Виходячи з принципу «належного урядування», суди обґрунтовано витребували на користь держави спірну земельну ділянку, оскільки таке майно вибуло

з її власності у незаконний спосіб. Усунення перешкод державі у здійсненні нею права користування та розпоряджання земельною ділянкою переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно

із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

Верховний Суд виходить з того, що повернення у державну власність земельної ділянки, відчуженої фізичній особі незаконно (на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування), переслідує легітимну мету контролю

за використанням майна в інтересах народу України, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

Суди встановили, що спірна земельна ділянка вибула із володіння власника

на підставі незаконного рішення, то в силу об`єктивних причин відповідач, проявивши розумну обачність, могла та повинна була знати про те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону,

що ставить її добросовісність під час набуття земельної ділянки у користування під обґрунтований сумнів.

Відповідний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі

№ 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц.

Отже, втручання у право мирного володіння містить у собі конкуруючий приватний інтерес, зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які

у свою чергу є «відповідними і достатніми», оскільки набуття у власність майна має бути правомірним, і держава має легітимне право на повернення спірної земельної у її власність.

Право держави витребувати земельну ділянку з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене

у законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони земель

і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

Суди не встановили те, що власник самостійно виявив волю на відчуження земельної ділянки. Навпаки, суди встановили, що власник волю на відчуження земельної ділянки взагалі не виявляв.

Верховний Суд зауважує, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив

з того, що майно вибуло з володіння власника без його волі, а тому власник має право на його витребування.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Гостомельської селищної ради Київської області залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська