Ухвала

15 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 462/6662/21

провадження № 61-8837 ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути здержавного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» (далі - ДП «ЛДЗ «Лорта») на свою користь не нараховану та невиплачену заробітну плату у розмірі 171 081,15 грн та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з травня 2012 року по червень 2021 року станом на серпень 2021 року у сумі 48 974,25 грн, а також просила стягнути 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ДП «ЛДЗ «Лорта» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з травня 2012 року по червень 2021 року станом на серпень 2021 року у сумі 48 974,25 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України, та витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2021 року змінено, стягнуто із ДП «ЛДЗ «Лорта» на користь ОСОБА_1 не нараховану та невиплачену заробітну плату у розмірі 7 084,87 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з травня 2012 року по червень 2021 року станом на серпень 2021 року у сумі 6 687,80 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України. В решті рішення суду залишено без змін.

У вересні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ДП «ЛДЗ «Лорта», в якій просить скасувати вказані судові рішення в частині стягнення з нього компенсації втрати частини заробітної плати та ухвалити нове в цій частині про відмову у позові. Постанову апеляційного суду в частині вирішення решти вимог змінити.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Верховний Суд врахував, що, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанцій дійшов висновку, що справа є малозначною відповідно до положень частини шостої статті 19 ЦПК України, а тому підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 15 вересня 2021 року).

Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

У касаційній скарзі заявник посилається на випадки, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необгрунтованими. Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не навів обгрунтованих доводів, в чому полягає фундаментальне значення розгляду справи для формування єдиної правозастосовної практики, не навів прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах та не додав до касаційної скарги доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається.

Крім того, посилання заявника на те, що справа має для нього виняткове значення, зводяться до незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ДП «ЛДЗ «Лорта» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню; зазначивши, при цьому, обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які визнані судом касаційної інстанції необґрунтованими, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара