Справа № 195/1434/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

05.09.2022 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Омеко М.В., за участю секретаря судового засідання - Мартинової Н.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Томаківської селищної ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В ИВ:

Виконавчий комітет Томаківської селищної ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_3 . батьківських прав щодо її малолітніх дітей

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матірю малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 разом з матірю - ОСОБА_4 , співмешканцем - ОСОБА_5 та виховує ще трьох дітей : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Її малолітні діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично весь час проживали окремо з батьком ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 .

Між батьками був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей згідно якого визначалося місце проживання дітей з батьком, та поряд з тим він не першкоджав спілкуванню дітей з матірю - ОСОБА_3 .

Громадянин ОСОБА_9 належним чином виконував батьківські обовязки по вихованню та матерільному забезпеченню потреб дітей, відповідально відосився до їх виконання та навчання, не перешкоджав спілкванню з матірю.

В період з кінця лютого по травень поточного року малолітні діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у звязку з перебуванням батька в зоні бойових дій, проживали у матері. За час проживання у дітей значно знизились навчальні досягнення, систематичність та якість виконання завдань, що не спостерігалась за час проживання дітей з батьком.

У помешканні, де проживає родина відповідачки, відсутні умовидля проживання різнополих дітей, так як це одна кімната. крім того санітарний стан помешкання незадовільний: відсутня постільна білизна, речі розкидані та брудні, відсутні умови для дотримання гігієни дітей, що спричинило захворювання на педикульоз.

Відповідачка має низький виховний потенціал, соціально неадаптована, не належним чином займалася вихованням дітей, не турбувалася про забезпечення відповідного догляду за дітьми, не займалася їх лікуванням. Ніколи не цікавилась навчанням дітей - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в школі, не відвідувала батьківські збори та шкільні свята.

Родина громадянки ОСОБА_3 і раніше потрапляла в поле зоре фахівців із соціальної роботи та служби у справах дітей, у звязку з неналежним виконанням батьківських обовязків та випадків вживання алкогольних напоїв.

В кінці травня поточного року, на прохання батька дітей, громадянина ОСОБА_9 дітей до себе забрав його рідний брат - ОСОБА_12 , так як діти почували себе у матері не дуже добре, скаржилися, що їх ображають.

Тож з кінця травня та по теперішній час діти проживають у дядька - ОСОБА_12 , який разом з дружиною і опікується дітьми, створивши умови для проживання та розвитку.

Батько малолітніх дітей ОСОБА_9 загинув, після його загибелі дядько звернувся до виконавчого комітету Томаківської селищної ради, як органу опіки та піклування з клопотанням про позбавлення батькіських прав громадянки ОСОБА_3 по відношенню до його малолітніх племінників ОСОБА_13 та ОСОБА_11 у звязку з неналежним виконанням батьківських обовязків матірю.

Представник Виконавчого комітету Томаківської селищної ради надіслала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 надіслал до суду заяву в якій вказує, що проти заявлених позовних вимог не заперечує та просить слухати справу без її участі.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи прийшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, щло відповідач ОСОБА_3 є матірю малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зокрме підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , батько малолітніх дітей ОСОБА_9 загинув ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішенням Виконавчого комітету Томаківської селищної ради від 03.08.2022 № 107 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Томаківської селищної ради від 03.08.2022 року №107 з метою захисту прав та законних інтересів малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_3 .

В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Важливим є те, що, виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення ЄСПЛ «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 згадуваного рішення ЄСПЛ «Хант проти України»).

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Б Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача «законом», суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами статей 164-167 Сімейного кодексу України.

Зокрема, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» малолітніх дітей і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

В такій ситуації суд звертає увагу, що позивач в судовому засіданні зміг обґрунтувати мету, яку вона прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини, проте виходячи з особливостей даної справи вказані обставини будуть враховані судом при дослідженні питання про пропорційність втручання у право відповідача.

Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що «основні інтереси дитини» є надзвичайно важливими. ЄСПЛ в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад пункт 100 згадуваного вище рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України»).

Ще більш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) [4] сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що можливо позбавити відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, оскільки він сам виявив бажання позбавити його прав на дитину, так як не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення дитини.

На підставі вищевикладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 164, 165, 166, 180, 182, 183 СК України, ст.12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Виконавчого комітету Томаківської селищної ради () в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( яка проживає за адресою АДРЕСА_1 ) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав громадянинку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до ї їмалолітніх дітей : ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів їх доходів(заробітку) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення малолітніми повнолітнього віку на користь органу опіки та піклування Томаківської селищної ради Дніпропетровської області.

Рішення суду направити до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), після набрання ним законної сили, за місцем реєстрації народження дітей.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: М. В. Омеко