ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1211/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №702/234/22 Категорія: 304090000 Жежер Ю. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 липня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 16.06.2016 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, водночас ОСОБА_1 порушив зобов`язання за договором, у зв`язку із чим станом на 15.02.2022 року має заборгованість в розмірі 43 726,82 грн, яка складається з наступного: 34 955,81 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 34 955,81 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 8 771,01 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії.

З таких підстав банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 43 726,82 грн станом на 15.02.2022 року та судові витрати.

Заочним рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16.06.2016 рокуу розмірі 34 955,81 грн та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 983,31 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, розмір заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростований, суд вважав, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.

Щодо вимог банку в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, то судом враховано, що у заяві позичальника від 16.06.2016 року процентна ставка не зазначена, а наданий представником позивача Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить характеристику карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт», «Універсальна Голд», проте ні в Анкеті-заяві, підписаній відповідачем, ні в інших доказах, долучених до матеріалів справи, не містяться відомості оформлення банком та позичальником будь-якої з перелічених карт, що позбавляє можливості самостійно визначити права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, відсотки, що мають нараховуватися банком, їх розміри і порядок нарахування та відомості, що дані тарифи узгоджені між сторонами.

Крім того, розрахунок заборгованості за договором, виписка за договором по рахунку відповідача без надання доказів про умови кредитування досягнуті між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності обґрунтованості та правильності розрахунку. Стосовно наданої позивачем роздруківки з інформацією про деякі умови кредитування, яку суд розцінює як паспорт споживчого кредиту, та на яку як на доказ посилається позивач, хоча і підписаний відповідачем, проте не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки не відбулася фіксація волі сторін договору та його змісту, тому суд не вважає його належним доказом погодження усіх істотних умов. З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відмову у стягненні відсотків за користування кредитними коштами.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, вважаючи його прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимог банку та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що з підписанням заяви б/н від 16.06.2016 року відповідачем був укладений договір шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. 20.03.2020 картка відповідача була перевипущена і цього ж дня він підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, чим підтвердив свою згоду з умовами кредитування шляхом часткового погашення заборгованості за відсотками.

Крім того, висновок суду, що відповідач не був ознайомлений з умовами кредитування, не містить правового обґрунтування, оскільки відповідач до суду не з`являвся, проти позову не заперечував, на порушення банком положень Закону України «Про захист прав споживачів» не посилався, доказів про те, що розрахунок заборгованості банку за відсотками не відповідає умовам кредитування не надав.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, перегляду підлягає рішення суду лише у відмовленій банку частині. В іншій частині сторони судове рішення не оскаржували.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2016 року ОСОБА_1 особисто підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Позичальник підписанням цієї анкети-заяви у повному обсязі приєднався до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування.

Анкета-заява містить персональні дані ОСОБА_1 . Інші відомості в ній відсутні.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, станом на 15.02.2022 року відповідач має заборгованість в розмірі 43 728,82 грн, з яких 34 955,81 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 34 955,81 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; 8 771,01 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нарахована комісія.

Відповідно до довідки б/н та без дати, виданої АТ КБ «Приватбанк», за договором з ОСОБА_1 , йому надано кредитну картку за номером НОМЕР_1 , дата відкриття 27.03.2016 року, термін дії до 03/20 та картку за номером НОМЕР_2 , дата відкриття 20.03.2020, термін дії до 02/24.

Із довідки б/н та без дати, виданої АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався, останній раз 21.09.2021 року зменшено кредитний ліміт до 35 000,00 грн, 01.10.2021 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.

Відповідно до виписки за договором б/н за період 27.03.2016-17.02.2022 підтверджується факт користування відповідачем кредитними картками 787806 та 686064.

Також позивачем надано до суду інформацію про різні умови кредитування, яка за змістом є паспортом споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 20.03.2020.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими процентами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Посилання апеляційної скарги на підписання відповідачем заяви 20.03.2020, яка за своєю суттю є паспортом споживчого кредиту, та після підписання якої за доводами банку у відповідача виникла заборгованість за відсотками, то він не може бути підставою для повного задоволення позову, оскільки термін «Паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які ОСОБА_1 не підписані, а зазначені у цьому Паспорті споживчого кредиту процентна ставка та інші штрафні санкції за порушення умов договору містять інформаційний характер.

Крім того, в наданому суду паспорті зазначено типи продукту за сімома картками, водночас даних, яку саме картку отримано відповідачем матеріали справи не містять. Вказане має суттєве значення, оскільки відсоткові ставки та штрафні санкції за ними відрізняються.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що районним судом надано вірну оцінку доказам у справі, та прийнято законне й обґрунтоване судове рішення. Висновки суду не спростовані доводами апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: