Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/80/22

номер провадження 2/695/611/22

06 вересня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання - Біліченко С.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Радченко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради, в якому просить:

-позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти щомісячно на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на день звернення з даним позовом до суду, позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 . Вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.08.2018 відповідача засуджено за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.03.2021 скасовано звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання та направлено відповідача у місця позбавлення волі для відбування призначеного судом покарання. Як зазначено у позові, і під час спільного проживання сторін, і під час окремого проживання, відповідач не виконував своїх батьківських обов`язків, вихованням та утримання сина у добровільному порядку не займався, постійно вживав алкогольні напої. Після одруження позивачки з ОСОБА_5 , відповідач взагалі перестав спілкуватися з дитиною, здоров`ям, життям, навчанням дитини не цікавився. Також позивачка у позові стверджує, що з часу відправлення відповідача до місць позбавлення волі, відповідач не цікавиться дитиною, не привітав сина з днем народження, ніколи не телефонував дитині, взагалі не цікавився життям дитини і не приймав участі у добровільному утриманні. Посилаючись на те, що зазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, позивачка звернулась з даним позовом до суду, вказуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.06.2022 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка та її представник на задоволенні позову наполягали повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Також позивачка пояснила суду, що спочатку після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, відповідач виявляв бажання спілкуватися з дитиною. Однак матеріальної допомоги на утримання сина, після укладення шлюбу з ОСОБА_5 відповідач не надавав, уникав спілкування з сином, вживав наркотичні засоби, алкогольні напої, програвав гроші на гральних автоматах, навчив сина ненормативної лексики.

Відповідач у судовому засіданні, визнавши позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, проти задоволення позову в частині позбавлення його батьківських прав категорично заперечував. Відповідач під час судового розгляду справи наполягав, що любить свого сина, просив не позбавляти його батьківських прав. Щодо неналежного невиконання ним батьківських обов`язків відповідач пояснив, що до поміщення до місць позбавлення волі бачився з сином майже кожного дня, ходили разом у парк та на стадіон, гуляли разом з собакою, син неодноразово залишався ночувати у батька вдома, відповідач придбавав синові речі, а позивачка сама просила відповідача не спілкуватись з сином та не дзвонити йому через свого нового чоловіка. Як пояснив відповідач, до школи до сина він не приходив, оскільки пізно повертався з роботи. Відповідач стверджував, що сам звертався до лікаря з приводу отиту в дитини, придбавав йому дорогі ліки. Також відповідач наполягав, що позивачка та її рідні неодноразово чинили перешкоди у спілкуванні з дитиною. Факт вживання алкогольних напоїв відповідач визнав, категорично заперечуючи факт вживання наркотичних засобів.

Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 показав суду, що є рідним братом чоловіка позивачки, часто відвідує родину брата, та за весь час лише два рази був присутнім, коли приходив відповідач і просив погуляти з сином, гуляли вони недовго. Також ОСОБА_6 показав суду, що у 2019 році відповідач подарував синові радіокерований гелікоптер. Крім того, свідок бачив як відповідач придбавав алкогольні напої.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 , показала суду, що є рідною сестрою позивачки та не вважає відповідача хорошим батьком, оскільки останній був поганим чоловіком, між свідком та відповідачем існують неприязні стосунки. Також свідок показала суду, що сестра їй ніколи не казала, що відповідач допомагає з утриманням сина, коли свідок відвідувала сім`ю сестри, ніколи не бачила там відповідача. При цьому, свідок зазначила, що відповідач ніколи не ображав та не бив дитину.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 показала суду, що коли відповідачу було п`ять років, вона усиновила його, була його прийомною матір`ю, відповідач ріс розумною, доброю та чуйною дитиною. Однак, коли відповідач пішов до школи, хтось розповів йому, що він не рідний свідкові, і він почав тікати з дому, та свідка позбавили батьківських прав відносно відповідача. Але не зважаючи на це, щоліта свідок з чоловіком брали відповідача до себе з дитячого будинку на канікули. Відповідач називав свідка «мамою». Коли відповідач закінчив навчання в інтернаті, він повернувся до м. Золотоноша та жив удома у свідка, разом з її сім`єю. У подальшому відповідач привів додому вагітну позивачку, та вони почали жити разом. Як показала суду свідок відповідач належно утримував свою сім`ю, коли сторони почали жити окремо, відповідач дарував подарунки синові, купував одяг, солодощі, дорогі ліки, часто брав сина до себе, однак так, щоб про це не знала позивачка, яка перешкоджала у спілкуванні сина з батьком.

Заслухавши у судовому засіданні покази свідків, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Золотоноша реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області.

Згідно з довідкою виданою головою квартального комітету № 17 м. Золотоноша від 21.07.2021 № 546 та довідкою виданою голови квартального комітету № 18 м. Золотоноша від 21.07.2021 малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до повідомлення начальника Золотоніського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області від 26.03.2021 № 34/5/880-21 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.08.2018 за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, знятий з обліку Золотоніського МРВ 26.03.2021 у зв`язку з направленням для відбування покарання на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.03.2021.

Станом на день розгляду даної справи в суді відповідач перебуває у Державній установі «Житомирська виправна колонія № 4».

Згідно з Висновком органу опіки та піклування Золотоніської міської ради від 09.09.2021 № 1854, 13.08.2021 комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Золотоніської міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як зазначено у вказаному висновку, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради, захищаючи права та інтереси малолітнього, керуючись ст. 6, 8, 10, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2, 4, ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно о сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Натомість, під час розгляду справи в судовому засіданні не встановлено факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню його дитини.

Також, усупереч вимогам ст. 76 - 84 ЦПК України, позивачкою не підтверджено відповідними доказами її доводи про зловживання відповідача алкоголем і наркотичними засобами, та застосування відносно неї фізичного насильства.

Зокрема, до позову не додано та під час розгляду справи в судовому засіданні позивачкою не надано жодних письмових доказів, щодо звернення до поліції з приводу протиправної поведінки відповідача і/або медичних довідок про нанесення їй тілесних ушкоджень.

Відтак, при вирішенні даного спору, суд зауважує, що позивачкою не доведено підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях.

Позивачкою не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідача, зловживання алкогольними напоями, вчинення насильства відносно дитини, ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки.

Також суд зауважує, що перебування відповідача з 16.03.2021 в місцях позбавлення волі є об`єктивною причиною, що унеможливлює виконання відповідачем його батьківських обов`язків з вказаного часу.

Наведений правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 08.06.2022 у справі № 362/4847/20.

Також судом взято до уваги, що позивачка звернулась з даним позовом до суду лише у січні 2022 року, тобто після спливу десяти місяців після ув`язнення відповідача.

Крім того, обставини участі відповідача у вихованні його дитини до часу направлення відповідача до місць позбавлення волі підтверджено наданими у судовому засіданні показами свідків, та у суду немає підстав сумніватися в правдивості і достовірності показань свідків.

Більш того, факт участі відповідача у вихованні дитини до часу направлення відповідача до місць позбавлення волі під час судового розгляду справи ствердила і сама позивачка.

Отже, з урахуванням наведених вище фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про не доведення позивачкою факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

При цьому, наданий позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог висновок Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради від 09.09.2021 № 1854 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 не є безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки на підставі частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Надаючи оцінку висновку Органу опіки та піклування, суд зауважує, що на його підставі не можна встановити фактичні обставини справи. Даний висновок за своїм змістом ґрунтується здебільшого на поясненнях наданих позивачкою, яка лише констатує факт свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина.

При цьому представники Органу опіки та піклування пояснення з даного приводу у відповідача не відбирали, фактичне місце перебування відповідача станом на день складення висновку ними не встановлювалось, хоча під час складання висновку уповноваженим особам Органу опіки та піклування було достеменно відомо про перебування відповідача в місцях позбавлення волі.

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків, а під час розгляду даної справи не доведено умисності поведінки відповідача щодо злісного ухилення ним від виконання обов`язків щодо його дитини, а так само, і факту негативного впливу відповідача на дитину, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає про таке.

Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом встановлено, що дитина виховується позивачкою, перебуває на її утриманні і потребує матеріальної допомоги, відповідач є особою працездатного віку, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що відповідач добровільно не надає належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частиною 1 ст.430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову частково.

Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Частиною шостою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі згідно з ч.1 п. 9 Закону України «Про судовий збір», а тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 133, 141, 263, 265, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце перебування: 10001, ДУ Житомирська виправна колонія № 4, Житомирська область, м. Житомир, проспект Незалежності, 172, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу ОСОБА_3 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.01.2022 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце перебування: НОМЕР_4 , ДУ Житомирська виправна колонія № 4, Житомирська область, м. Житомир, проспект Незалежності, 172, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 16.09.2022.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська