Справа № 191/212/20
Провадження № 2/191/65/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Костеленко Я.Ю.

за участю секретаря - Омельченко К.В.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи - Сітало Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування майном, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , третя особа : Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування майном, яку в подальшому уточнила. В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі Рішення Синельниківської міської ради виконавчого комітету від 26 листопада 2014 року №285 про внесення доповнень до рішення виконавчого комітету від 17 грудня 2009 року №341 закріплено за ОСОБА_1 , 2001 року народження, право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищезазначену квартиру отримували дід та бабуся позивачки - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою, але фактично не проживають тривалий час, у зв`язку з цим виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за ними, чим об`єктивно порушуються її права, тому позивач змушена звернутися за захистом до суду.

З урахуванням уточненого позову просить визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим за адресою : АДРЕСА_1 , що є поставою для зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , третя особа : Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона зареєстрована та фактично проживала з 2010 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, довідкою про склад сім`ї, актом про не проживання квартиронаймачів, чеками про сплату комунальних послу.

Вказану квартиру отримували її батько та мати, ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачі у квартирі за вищезазначеною адресою зареєстровані, але фактично не проживають більше одного року. Таким чином, вони втратили право користування квартирою, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад шість місяців.

Оскільки, за вищевказаною адресою відповідачі не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірних, комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушуються права позивача, також кореспонденція приходить на ім`я відповідачів. Крім того, у неї виникають труднощі з оформленням житлової субсидії, оскільки сума платежу для кожного домогосподарства визначається індивідуально і залежить від сукупного доходу зареєстрованих.

Неодноразово позивач намагалась врегулювати дане питання в позасудовому порядку, але сторони не дійшли згоди.

У зв`язку з чим, просить визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В задоволені зустрічної позовної заяви просила відмовити. Також пояснила, що ОСОБА_5 їй дзвонила та вимагали гроші за квартиру, а потім дзвонили якісь невідомі чоловіки та погрожували їй, вимагали відмовитися від квартири. З цього приводу вона зверталася до поліції, результат розгляду заяви їй невідомий.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_10 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. У задоволені зустрічної позовної заяви просила відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, а саме в частині визнання ОСОБА_11 таким, що втратив право користування житлом. Зустрічні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, зустрічний позов підтримала повністю. Пояснила, що позивач ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_7 є її онуками. Їх батьків позбавили батьківських прав, а згодом вони померли. Дітей влаштували у прийомну сім`ю та вони перестали проживати у квартирі. Вона проживала у спірній квартирі спочатку зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 , який помер, а потім - сама. З 2019 року вона мешкає в с.Писарівка Синельниківського району Дніпропетровської області, та періодично з 2019 року - у с.Василівка-на-Дніпрі Синельниківського району.

Відповідач ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, відзиву не надав.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову ОСОБА_5 заперечувала та пояснила, що діти ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з часу, коли вони були позбавлені батьківського піклування, проживають у її прийомній сім`ї. Зараз ОСОБА_1 ще навчається. ОСОБА_7 ще є неповнолітнім. За дітьми закріплено право користування спірною квартирою. Оскільки у прийомній сім`ї діти проживають до повноліття або до закінчення навчання, їм потрібно буде десь потім проживати. Бабуся дітей - ОСОБА_5 намагається позбавити їх житла . Саме ОСОБА_5 довела квартиру до непридатного стану, оскільки через зловживання алкоголем все з квартири продала, в квартирі немає світла, опалення, комунікацій, були відсутні двері та вікна. Вони разом із ОСОБА_1 сплачують квартплату , поставили двері. З 2010 року ОСОБА_5 у квартирі не з`являлася.

Представник третьої особи-Служби у справах дітей Синельниківської міської ради Сітало Н.М. у судовому засідання позові вимоги за первісним позовом підтримала та просила задовольнити. Зустрічний позов не підтримала та просила у його задоволенні відмовити.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що проживає з 1986 року у будинку на АДРЕСА_2 . Знає цю сім`ю - батьків, бабусю та дідуся неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Спочатку була нормальна родина, але згодом ОСОБА_5 почала вести розгульний спосіб життя - п`янки, драки. Вважає, що її такий спосіб життя і сприяв смерті її дочки та сина - батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Точно сказати з якого часу ОСОБА_5 не проживає в квартирі не може сказати, але не менше 5 років. За горілку з квартири пішло все, ОСОБА_5 не платила за квартиру, вхід в квартиру був вільний, туди неодноразово залазили і через вікна. Чи приходила служба у справах дітей не знає. Знає, що діти жили з опікунами, де точно не знає. Оплачує квартплату ОСОБА_4 ОСОБА_1 не проживав ніколи в даній квартирі.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що протягом 30 років проживає в будинку АДРЕСА_3 . Знає сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_5, бачила їх спосіб життя, проживали вони всі разом - діти, їх батьки та бабуся. Бабуся ОСОБА_5 проживала там сама років 7 назад, діти вже з нею не проживали. Бачила, що чоловіки там постійно мінялися, жили вони навіть не в квартирі, а у під`їзді, бо привели квартиру у непригодний стан. Орган опіки приходив коли там ще жили діти. Також знає, що батьків дітей позбавили батьківських прав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, допитавши свідків, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 17.12.2009 № 341 малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4., було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради №285 від 26.11.2014 « Про доповнення до рішення виконавчого комітету від 17.09.2009 року №341» за малолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4., закріплено право користування квартирою, в якій вона проживала разом з батьками, на момент позбавлення їх батьківських прав, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 17.12.2009 №342 малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5., було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 19.08.2010 №220 за малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5., закріплено право користування житловим приміщенням, в якому він проживав разом з батьками, на момент позбавлення їх батьківських прав, за адресою: АДРЕСА_1 .

З рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 23.02.2011 №49 вбачається, що малолітнього ОСОБА_7 влаштовано до прийомної сім`ї ОСОБА_19 та ОСОБА_4 на виховання та спільне проживання.

Відповідно до Акту про не проживання особи за місце реєстрації від 10.12.2019, складеного головою ОСББ «Виконкомівська 82» Солом`яною І.Г., та членами ОСББ ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , за адресою: АДРЕСА_1 , фактично ніхто не проживає з 2011 року. Кімната знаходиться в незадовільному стані. Газ, електропостачання та водопостачання припинені з 2011 з зв`язку з боргами. Кімнати захаранені сміттям. 10.12.2019 квартирну відчинено в присутності свідків для надання вільного доступу до помешкання ОСОБА_1 , яка там зареєстрована.

Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданої 05.05.2020, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7., її внуки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4., та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5. Внуки прописані, але проживають з опікунами за іншою адресою. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8., прописаний, але не проживав.

З повідомлення КП Синельниківське МБТІ від 14.05.2020 вбачається, що згідно архівних даних КП «Синельниківське МБТІ» в архіві відсутня інформація щодо інвентаризації та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Згідно з Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.09.2020 відомості про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Як вбачається з повідомлення виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 12.05.2010 за №71/11, наданого ОСОБА_6 з приводу приватизації 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вказана квартира значиться на балансі Синельниківського міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора-1» та основним квартиронаймачем є ОСОБА_9 , яка ІНФОРМАЦІЯ_6 померла.

Згідно заяви про реєстрацію місця перебування від 04.9.2019 ОСОБА_5 та довідки, виданої в.о. старости Василівського старостинського округу №1 Раївської сільської ради Пасько Н.В. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7., дійсно проживає на території округу за адресою: АДРЕСА_5 , з 04.09.2019 року.

Аналізуючи надані представником відповідача ОСОБА_5 у якості доказів Акт про не проживання квартиронаймача від 11 січня 2011 та довідку про погашення ОСОБА_5 заборгованості перед СМКП «ЖЕК-1», суд вважає, що вони не є належними доказами, оскільки згідно з Актом від 11.01.2011 ОСОБА_5 проживає у квартирі АДРЕСА_4 з 19.08.2010 по день складення Акту- 11.08.2011, в той час як іншими матеріалами справи , а також показами свідків підтверджено, що вона не проживала у спірній квартирі щонайменше останні 5-7 років, а довідка та квитанції про погашення ОСОБА_5 заборгованості лише свідчать про сплату нею минулого боргу, оскільки період утворення цієї заборгованості у довідці не зазначений, а з оглянутої у судовому засіданні абонентської книжки, яка була надана відповідачем ОСОБА_4 , вбачається, що квартплата з 2020 року сплачується ОСОБА_1 .

Також судом не бере до уваги копію товарного чеку від 05.05.2020 , виданого ФОП ОСОБА_22 на двері вхідні, оскільки він не містить жодних відомостей про покупця дверей та не підтверджує факт встановлення цих дверей відповідачем ОСОБА_5 у спірній квартирі.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будучи зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_4 , тривалий час без поважної причини не проживають в квартирі, не сплачують комунальних послуг, не несуть інших витрат на утримання квартири, договору найму або оренди між сторонами не укладалося, будучи зареєстрованими в квартирі відповідачі порушують права та інтереси позивача в користуванні житловим приміщенням.

Оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов позивача ОСОБА_1 про визнання відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За положеннями ч. 6 ст. 167 СК України дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього.

Нормою п. 3 ч. 1 ст. 247 СК України визначено, що дитині, над якою встановлено опіку або піклування, гарантовано право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 248 СК України дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону.

Частинами 1, 3 ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї.

Законом України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" визначено правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що діти, позбавлені батьківського піклування, - це, зокрема, діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав тощо; особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

У ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Так, п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що за дитиною зберігається жиле приміщення на період влаштування її на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_7 є дітьми, позбавленими батьківського піклування, набули право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , та мають право на збереження за ними права користування вказаною квартирою до досягнення повноліття як діти, позбавлені батьківського піклування.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 571/1292/17).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 посилається на те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не проживають у спірній квартирі тривалий час без поважних причин.

Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що за дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_7 як особами з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, законом закріплено право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку.

Відповідно до частини четвертої, шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Оскільки дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

З урахуванням наведеного, факт не проживання позивача ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_7 у спірній квартирі зумовлений поважними причинами, оскільки вони в силу свого віку та обставин, які склалися, не можуть самі проживати у цій квартирі, а тому відсутні передбачені статтями 71, 72 ЖК УРСР передумови для позбавлення їх права на житло шляхом визнання таким, що втратили право користування цим житлом.

Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, що ухвалені у подібних правовідносинах за аналогічних фактичних обставин.

Також позивачкою ОСОБА_5 не надано жодних доказів того, що статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлений ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у 2009 році, був скасований, або скасовано закріплене за ними право користування житлом за вищевказаною адресою.

За таких обставин, вимога про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , такими, що втратили право користування квартирою порушує їх житлові права та задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, суд вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки були повністю підтверджені в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 141, 223, 259, 265 - 268,280 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування майном, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , такими, щовтратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , третя особа : Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

На рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його повного складення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Повний текст рішення складений 08.09.2022.

Суддя Я. Ю. Костеленко