Справа № 509/332/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року Овідіопольським районним судом Одеської області в складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Овідіополь, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та припинення іпотеки,

учасники цивільного провадження по справі:

позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Колесніков І.Л.

відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Зімірьова О.О.

відповідач ОСОБА_4 , суд -

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2022 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний позов, предметом позову є нерухоме майно, яке перебуває на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області.

Позиція сторін.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог представник позивачки зазначив, що 26 липня 2019 року між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений договір позики, з метою забезпечення договору позики між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом договору є земельна ділянка площею 0,0499 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:2554. Позивачка, будучи стягувачем в рамках виконавчого провадження зверталась щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника у вигляді вищевказаної земельної ділянки, яка належала відповідачу ОСОБА_2 , а тому позивачка просить суд застосувати наслідки нікчемного правочину у формі договору іпотеки, укладеного ОСОБА_2 та ОСОБА_5 26.07.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В. 26.07.2019 р. за реєстровим №1194, шляхом визнання припиненим з 26.07.2019 р. права ОСОБА_2 задовольнити свої вимоги за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В. 26.07.2019 р. за реєстровим №1193, шляхом звернення стягнення на земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:005:2554, загальною площею 0,0499 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 ; припинити обтяження заборону на нерухоме майно земельну ділянку №27-.А, кадастровий номер :02:005:2554, загальною площею 0,0499 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 , що виникла на підставі договору іпотеки, укладеного ОСОБА_2 та ОСОБА_5 26.07.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В. 26.07.2019 р. за реєстровим №1194.

Представник позивачки в ході судового розгляду фактично підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав відзив, в якому проти позову заперечував у повному обсязі та просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 копію позову та матеріали до нього отримала належним чином, відзив на позовну заяву не надавала.

Рух справи.

18 січня 2022 року судом першої інстанції було відкрито цивільне провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Обставини, які встановлені судом.

03 грудня 2018 р. між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на підставі попередніх домовленостей було укладено та підписано Договір підряду щодо виконання внутрішніх оздоблювальних робіт. У зв`язку з невиконанням умов договору ОСОБА_7 та з метою захисту порушених прав Позивачка звернулась до Овідіопольского районного суду Одеської області, заочним рішенням якого від 08.12.2020 р. у справі №509/2025/19 стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 675 969,00 грн., як набуті без правової підстави та 5 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з набранням рішенням законної сили та невиконанням ОСОБА_7 , ОСОБА_5 рішення у добровільному порядку. 25 січня 2021 року приватним виконавцем Качурка В.В. з заявами про відкриття виконавчих проваджень №64272298, 64272680, 64272890.

На вказану земельну ділянку був накладений арешт в рамках справи №509/2025/19 на підставі Ухвали від 24.04.2019 р., але Ухвалою суду від 25.06.2019 р. арешт, накладений на підставі Ухвали від 24.04.2019 р. скасовано.

26.06.2019 р. відомості про обтяження земельної ділянки виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Одеського апеляційного суду від 11.03.2020 р. Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2019 р. скасовано, відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

В період вирішення питання про забезпечення можливості задоволення вимог ОСОБА_1 , пов`язаних з відновленням її порушених прав, ОСОБА_5 , яка діяла через свого представника ОСОБА_7 , повноваження якого ґрунтувались на довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куркан Г. М. 25.07.2019 р. за реєстровим №1122 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В. 26.07.2019 р. за реєстровим №1193, за умовами якого було надано у борг ОСОБА_6 751 875,35 грн., що в еквіваленті до долару США становило 29 500,00 дол. США по курсу НБУ станом на 26.07.2019 р. З метою забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх зобов`язань за договором позики у цей же день був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В. 26.07.2019 р. за реєстровим №1194, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,0499 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер :02:005:2554.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд виходить із наступного.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Відповідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України, тощо) та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України, тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ст. 215 ч.2 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону.

Позивач вважає, що Іпотечний договір, укладений між Відповідачами 26.07.2017 р., посвідчений нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., за реєстровим №1194 є нікчемним на підставі ст. 228 ЦК України.

Згідно ст. 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок.

Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями ст. 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Іпотечний договір є самостійним цивільно-правовим договором зміст якого полягає в забезпеченні виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом. Предметом договору іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Таким чином спірний правочин не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а відтак не є таким, що порушує публічний порядок. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у Постанові від 13.04.2016 р. у справі №5-1528цс15, яка є обов`язковою для застосування усіма судами.

Щодо застосування Позивачем до спірних правовідносин правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що була викладена в Ухвалі від 17.03.2013 р. по справі №6-21 250св13 та висновку Верховного Суду України у Постанові від 25.05.2016 р. у справі №6-605цс16, суд вважає безпідставним, у зв`язку з тим, що в цих справах предметом позовів є договір купівлі-продажу майна, обіг якого був обмежений.

Договір іпотеки не є договором купівлі-продажу майна, на підставі наступного. Так відповідно до по. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека (застава) не належить до договорів, спрямованих на відчуження (розпорядження) майном, адже іпотека (застава), є способом забезпечення виконання зобов`язання, про що свідчить її акцесорний характер. Іпотечні правовідносини не спрямовані на відчуження майна та передачу його у власність іншої особи. Основна мета таких правовідносин забезпечити належне виконання основного зобов`язання.

Крім того, на час укладення Іпотечного договору земельна ділянка АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:2554 площею 0,0499 га та належить на праві власності ОСОБА_9 , не була обмежена у обігу, будь-які зареєстровані обтяження були відсутні.

Відносно ствердження Позивача про дію обтяження на час укладення договору іпотеки між Відповідачами суд зазначає, Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Цивільним процесуальним законом одним із заходів такого забезпечення визначено арешт на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви Ухвалою судді Овідіопольського суду Одеської області від 24.04.2019 р. по справі №509/2025/19 задоволено клопотання про забезпечення позову, накладено арешт на земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:2554 площею 0,0499 га, що належить на праві власності ОСОБА_9 .

25.06.2019 р. у судовому засіданні була розглянута заява ОСОБА_8 про скасування заходів забезпечення позову та прийнята Ухвала якою заходи забезпечення позову, вжиті Ухвалою від 24.04.2019 р. скасовані.

Позивач, яка була позивачем також у справі №509/2025/19 не скористалась своїм правом на подання апеляційної скарги в строк, у зв`язку з чим та відповідно до ч. 1 ст. 261 та ч. 1 ст. 354 ЦПК України, після закінчення строку на апеляційне оскарження, ухвала набрала законної сили та на виконання ч. 11 ст. 158 ЦПК України була надіслана державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» звернув увагу суду на те, що відповідно до ч. 9, 10 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження, на відміну від ухвали про скасування цього забезпечення, не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи п. 9.

Так у зв`язку зі скасуванням Ухвалою від 25.06.2019 р. заходів забезпечення позову та набранням нею чинності, були припинені обтяження зареєстровані на підставі Ухвали від 24.04.2019 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

З апеляційною скаргою на Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2019 р. по справі №509/2025/19 ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду 05.08.2019 р., тобто майже через місяць після набрання Ухвалою законної сили та відповідно після укладення Іпотечного договору між Відповідачами. На час укладення між сторонами Іпотечного договору арешт був скасований, а Ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.06.2019 р. по справі №509/2025/19 була чинною.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Позивача в частині застосування наслідків нікчемного правочину у формі договору іпотеки, укладеного ОСОБА_2 та ОСОБА_5 26.07.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В. 26.07.2019 р. за реєстровим №1194, шляхом визнання припиненим з 26.07.2019 р. права ОСОБА_2 задовольнити свої вимоги за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В. 26.07.2019 р. за реєстровим №1193, шляхом звернення стягнення на земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:005:2554, загальною площею 0,0499 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 ;

У зв`язку з відсутністю правових підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у формі договору іпотеки укладеного між Відповідачами, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В. 26.07.2019 р. за реєстровим №1194, похідна вимога Позивача щодо припинення обтяження заборони на нерухоме майно земельну ділянку №27-.А, кадастровий номер :02:005:2554, загальною площею 0,0499 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 , що виникла на підставі договору іпотеки, укладеного ОСОБА_2 та ОСОБА_5 26.07.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В. 26.07.2019 р. за реєстровим №1194, також не підлягає задоволенню.

Судові витрати.

Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в розмірі 1 816.00 грн. (а.с.17), суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2-13,76-80,141,258,263-265,266 ЦПК України, суд -

Вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та припинення іпотеки відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.