Номер провадження: 22-ц/813/3687/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Одесаобленерго», ОСОБА_3 про зобов`язання утриматися від дій, направлених на відключення від електропостачання, зобов`язання безоплатно підключити до електропостачання, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до акціонерного товариства «Одесаобленерго», ОСОБА_3 та просила проголосити рішення котрим зобов`язати ОСОБА_3 утриматися від дій, направлених на відключення від електропостачання квартири. Зобов`язати акціонерне товариство «Одесаобленерго» у триденний строк з дня набуття судовим рішенням сили закону підключити безоплатно до електропостачання вказану квартиру. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі із розрахунку 85 гривень за кожен день можливості споживання електричної енергії починаючи з 30 вересня 2019 року та по день постановлення остаточного рішення по справі. Вимоги позову обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 була власницею квартири АДРЕСА_1 . 19.05.2018 р. було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно те реєстру прав власності, згідно якого вбачається, що приватним нотаріусом зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру та видано свідоцтво про придбання з торгів квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 . На теперішній час, немає рішення суду про виселення позивачки та вона продовжує проживати квартирі, а також справа про визнання торгів недійсними розглядається судом. ОСОБА_3 переоформив на себе особовий рахунок у АТ «Одесаобленерго» та звернувся із заявою про відключення квартири, де проживає позивачка від електропостачання. АТ «Одесаобленерго» відключив квартиру від електромереж 30.09.2019 р. але ніяких актів та попереджень позивачці не надав. Позивачка 30.09.2019 р. завернулася до Північного РЕМ, де їй відповіли, що відключення відбулося за заявою власника ОСОБА_3 та пояснили, що це питання слід вирішувати у судовому порядку, ніяких документів про відключення не надали, відмовивши з посиланням на те, що вона не є власником (а.с.1-10).

07 червня 2021 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Одесаобленерго» про зобов`язання утриматися від дій, направлених на відключення від електропостачання, зобов`язання безоплатно підключити до електропостачання, стягнення моральної шкоди залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3457 грн. 80 коп. на користь держави (а.с.159-162).

12 липня 2021 року канцелярією Суворовського районного суду м. Одеси зареєстровано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 07 червня 2021 року. Апелянт повідомляє, що наразі існує провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 про визнання торгів недійсними, визнання недійсним свідоцтва про придбання квартири, визнання недійсним протоколу електронних торгів, визнання недійсним акту державного виконавця. Проте, як зазначає апелянт, судом першої інстанції проігнорований цей факт та факт того, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.03.2019 року визнано неправомірною передачу на реалізацію з електронних торгів вказаної квартири. Крім того, апелянт вважає, що користування ОСОБА_1 електроенергією не порушувало прав відповідачів, оскільки рахунки за спожиту електроенергію своєчасно сплачувалися. Також, апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про те, що ОСОБА_1 не представлено доказів, які б свідчили про порушення її прав споживачами. Стосовно цього апелянт повідомляє, що судом було відхилено клопотання про виклик на допит свідків, а оскаржуване рішення, як наголошує апелянт, не містить крім посилань на норми закону, дослідження та оцінки обставин справи, які суд не сприймав. Апелянт вважає незаконною також і відмову у стягнення моральної шкоди та вважає необґрунтованим стягнення судового збору. Стосовно цього апелянт повідомляє, що так як у ОСОБА_1 відсутній дохід то вона повинна бути звільнена від сплати судового збору. А щодо стягнення моральної шкоди, апелянт вказує, що так як ОСОБА_1 є непрацездатною та хворою особою, тому стрес який викликало відключення її квартири від електроенергії спричиняє додаткові зміни у її емоційному житті. Апелянт звертає увагу на те, що незаконна поведінка відповідача викликала у ОСОБА_1 відчуття приниження, пасивність, знижений настрій, появу психологічних переживань та виразилася у неможливості продовження повноцінного активного життя. Тому, апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стяги з ОСОБА_3 всі судові витрати (а.с.160-180).

24.09.2022 Акціонерне товариство «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» подали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення з одних лише формальних підстав. Відповідач зазначає, що ОСОБА_3 , було підписано заяву-приєднання, що є додатком № 1 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 27.08.2019. Для укладення договору ОСОБА_3 було надано документи, зокрема Свідоцтва від 04.12.2017 № 1450 щодо посвідчення права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Отже, як вказує відповідач, між АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг з дотриманням приписів ПРРЕЕ. Тому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

11.01.2022 ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу. В своєму відзиві відповідач зазначив, що апеляційна скарга є необгрунтованою, так як квартира в якій зареєстрований він та його малолітній син, розміщена за адресою АДРЕСА_2 була відключена від електропостачання та належить йому на підставі дійсного свідоцтва про право власності та будь-яких обмежень, судових заборон в користуванні даним нерухомим майном та заключенням договорів з комунальними підприємствами та підприємствами постачальниками комунальних послуг на нього накладено не було. Тому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні 11.08.2022 в режимі відеоконференції представник апелянта ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу, представник Акціонерного товариства «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» щодо задоволення апеляційної скарги заперечував. ОСОБА_3 не приєднався до судового засідання в режимі відеоконференції з технічних причин, незалежних від суду. Відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, з огляду на що судове засідання було проведено за відсутності ОСОБА_3 та/або його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які приєднались до участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії ОСОБА_3 було надано передбачені п.2.1.7 ПРРЕЕ документи, зокрема, копію Свідоцтва від 04.12.2017р. №1450 щодо посвідчення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , та копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.12.2017р. Між AT «Одесаобленерго» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії №Р04002/2318260 від 27.08.2019р. із дотримання приписів ПРРЕЕ. 27.08.2019 р. ОСОБА_3 звернувся до AT «Одесаобленерго» із заявою про відключення електропостачання квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що він тимчасово не буде мешкати за зазначеною адресою. Припинення розподілу електричної енергії за об`єктом - квартира АДРЕСА_1 , AT «Одесаобленерго» було здійснено відповідно до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії та Кодексу систем розподілу, що свідчить про відсутність будь-яких порушень з боку AT «Одесаобленерго». Тому суд вирішив відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зобов`язання утриматись від певних дій та стягнення на її користь грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, суд зазначив, що зазначені вимоги жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому вирішив відмовити в їх задоволенні.

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу та позовні вимоги вважає необхідним зазначити таке.

ОСОБА_1 була власницею квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 19.11.2003 р, посвідченого нотаріусом Ситніковою Ю.Д. (а.с. 12).

04.12.2017 ОСОБА_3 було видано Свідоцтво про право власності на вказану квартиру АДРЕСА_3 відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Лавренюк А.О., 24.11.2017 (а.с. 19).

27.08.2019 ОСОБА_3 було підписано заяву-приєднання, що є додатком №1 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №Р04002/2318260 (а.с. 98).

Для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії ОСОБА_3 було надано копію Свідоцтва від 04.12.2017 №1450 щодо посвідчення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , та копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.12.2017 (а.с. 101,102).

27.08.2019 ОСОБА_3 звернувся до AT «Одесаобленерго» із заявою про відключення електропостачання квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що він тимчасово не буде мешкати за зазначеною адресою (а.с. 103).

Нормативно-правова база та оцінка апеляційного суду

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як було вище зазначено ОСОБА_1 була власницею квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, вказана квартира була стягнута в позасудовому порядку в зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, в результаті чого утворилась заборгованість. Так, на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки з прилюдних торгів, затвердженого начальником Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Лавренюк А.О. від 24.11.2017 ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на квартиру.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічне положення міститься ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку».

За обставинами даної справи докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 була виселена з займаної квартири в порядку, встановленому законом, зокрема на підставі рішення суду, в матеріалах справи не містяться та сторонами до суду не подавались.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Необхідно врахувати, що спірна квартира придбана при реалізації предмета іпотеки державним виконавцем. Державний виконавець повинен був зазначити про обтяження квартири у вигляді проживання у ній її власника.

Банк при наданні згоди на реалізацію предмета іпотеки мав виконати вимоги частини другої статті 109 ЖК України, яка на момент виникнення правовідносин щодо стягнення заборгованості містила заборону виселення боржника за кредитним договором без надання іншого житлового приміщення.

Новий власник може частково поновити свої права шляхом звернення про відшкодування шкоди до продавця, якщо той неналежним чином виконав свої зобов`язання про повне інформування можливих покупців квартири про її обтяження, чи до банку про виконання останнім обов`язку із забезпечення осіб, які підлягають виселенню, іншим житловим приміщенням та відшкодування збитків. Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 в справі № 753/12729/15-ц. За ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В контексті обставин даної справи, оскільки позивачка не була виселена з квартири АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку, здійснення будь-яких дій щодо перешкоджання їй в користуванні спірною квартирою є неправомірним, в тому числі й відключення будь-яких комунальних послуг. Разом з тим, суд першої інстанції не врахував вказаних обставин та дійшов передчасних висновків по суті спору.

Відповідно до ч. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 при переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил.

Тобто, дане положення регулює два випадки переходу прав та обов`язків споживача: у випадку зміни власника та у випадку зміни фактичного користувача.

За обставинами даної справи фактичний користувач не змінився, оскільки не був виселений з квартири. З огляду на вказане позовні вимоги про зобов`язання енергопостачальника безоплатно підключити до електропостачання квартиру АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Тому в контексті обставин даної справи апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_3 утриматися від дій щодо відключення від електропостачання квартири АДРЕСА_1 до вирішення питання про виселення ОСОБА_1 з зазначеної квартири.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди. В своїй позовній заяві позивачка посилається на те, що є непрацездатною особою та хворіє, а тому стрес, який викликало відключення її квартири від електропостачання спричиняє додаткові негативні зміни у її емоційному житті та завдає їй моральної шкоди. Також позивач надала медичні довідки про обстеження та на підтвердження захворювань (а.с. 21,31,32).

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 вказаної статті визначає в чому саме полягає моральна шкода.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини (п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

В контексті обставин даної справи ОСОБА_3 отримав Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому він звернувся до електропостачальника з заявою про відключення квартири від електропостачання. При цьому він знав про обтяження нерухомого майна, та наявність спорів щодо нього. Доказів того, що ОСОБА_3 звертався до суду з позовами про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення попереднього власника матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались. Тобто, відповідачем не були використані належні правові механізми для усунення порушень його права власності. Дії титульного власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 щодо відключення квартири від комунікацій, зокрема електропостачання, за наявності відомостей про проживання в цій квартирі попереднього власника, свідчить про реалізацію його прав з порушенням меж встановлених ст. 12 ЦК України щодо фактичного користувача квартирою та її колишнього власника - ОСОБА_1 , яка хоч і втратила право власності на квартиру, однак фактично не втратила право користування квартирою та не була виселена з неї у встановленому законом порядку.

Позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день, що становить 85 гривень на день.

В контексті встановлених обставин справи, враховуючи, що комунальні послуги, в тому числі електропостачання, є невід`ємною складовою соціальних стандартів та гарантій, що забезпечують мінімальний життєвий рівень кожної людини та оскільки позивачка була позбавлена електропостачання, апеляційний суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує на користь позивача моральну шкоду в сумі 44 412,5 грн.

Одночасно, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 вказаної статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки рішення суду першої інстанції було скасовано в повному обсязі та апеляційний суд дійшов висновку про ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, при цьому лише відповідач ОСОБА_3 діяв з порушенням меж реалізації прав встановлених ст. 12 ЦК України, то саме з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви та за звернення до суду з апеляційною скаргою.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини, що мають значення для справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 07 червня 2021 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Одесаобленерго» про зобов`язання утриматися від дій, направлених на відключення від електропостачання, зобов`язання безоплатно підключити до електропостачання, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Одесаобленерго» (Код ) безоплатно підключити до електропостачання квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) утриматися від дій щодо відключення від електропостачання квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду в сумі 44 412,5 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 5763 грн (2305,2 грн за подання позовної заяви та 3451,8 грн за подання апеляційної скарги).

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький