Ухвала

12 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 753/13347/20

провадження № 61-8694ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості належної одному з подружжя частини майна,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості належної одному з подружжя частини майна.

В обґрунтування позову зазначала, що з 26 червня 2007 року вона з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року.

Під час шлюбу у 2008 році вони за її особисті кошти придбали автомобіль марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 40 000 дол. США, який був зареєстрований на праві власності за відповідачем. Вказаний автомобіль використовувався нею у сімейних справах, а відповідач користувався іншим автомобілем.

На початку 2018 року дізналася, що відповідач 11 квітня 2014 року без її згоди переоформив спірний автомобіль на свого рідного брата ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку від 11 квітня 2014 року № ВІА408036, у зв`язку з чим порушив її право на особисту власність, набуту під час шлюбу. Оскільки спірний автомобіль відчужений під час шлюбу сторін, вважала, що кошти за його продаж є спільною сумісною власністю подружжя.

Ураховуючи вищевикладене, просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти у розмірі 353 096,20 грн як компенсацію у рахунок 1/2 частини проданого автомобіля у праві спільної сумісної власності.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіля марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , у період перебування ними у шлюбі, а також, що цей автомобіль придбано за особисті кошти позивачки. Місцевим судом зазначено, що позивачкою не надано належної оцінки вартості спірного автомобіля на момент розгляду справи, а наданий нею звіт про оцінку майна від 10 січня 2018 року є неналежним доказом, оскільки складений 10 січня 2018 року, дата оцінки 11 квітня 2014 року; для порівняння використано ціни на автомобілі 2013 року випуску, тоді як спірний автомобіль 2008 року випуску.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 12 серпня 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, про застосування якого відповідач заявив у суді першої інстанції, надавши відповідні письмові заяви, що згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові

05 вересня 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_2 звернуласядо Верховного Суду (через систему «Електронний Суд») з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову у цій справі є поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості належної одному з подружжя частини майна у розмірі 353 096,20 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (620 250,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України постанова Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо доводів представника заявниці про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для ОСОБА_1 виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Представник заявниці не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для ОСОБА_1 виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості належної одному з подружжя частини майна відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний