Справа № 143/1150/21
19.09.2022 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Левченко Ю.О.,
представника позивача - адвоката Геращенко Т.В.,
представника відповідача адвоката Скалецького О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивовано тим, що 10.07.2021 року сталася дружньо транспортна пригода за участю транспортного засобу SKODA FABIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , під його керуванням, та транспортного засобу ГАЗ 330202, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача.
Постановою Погребищенського районного суду Вінницької області від 14.09.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
Цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 203179411.
Така сума страхового відшкодування була узгоджена позивачем та страховиком у заяві щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 22.07.2021 року.
Крім того, позивач вважає, що на його користь із відповідача підлягає стягненню сума фактичних збитків, які входять до невиплаченої страховиком франшизи, в розмірі 2600 грн. 00 коп.
Також позивач покликається на те, що йому було завдано моральної шкоди, оскільки він зазнав значних незручностей та моральних страждань, має групу інвалідності та змушений був порушити свій звичний темп життя, витрачати час, кошти та фізичні сили для відновлення свого транспортного засобу, який є для нього необхідним засобом пересування в силу його захворювання. Завдану йому відповідачем моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 5000 грн. 00 коп. та вважає таку суму цілком розумною, реальною та достатньою, щоб компенсувати його моральні страждання через необхідність усунення наслідків цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.16, 22, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, просить:
-стягнути із ОСОБА_2 на його користь суму фактичних збитків, які входять до невиплаченої франшизи, в розмірі 2600 грн. 00 коп.;
-стягнути із ОСОБА_2 на його користь суму моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп.
Ухвалою судді від 30.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача адвокат Скалецький О.О. позов визнав частково та вказав, що підстав для стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди немає, оскільки інвалідність ОСОБА_1 не пов`язана із означеною дорожньо транспортною пригодою. Також звернув увагу суду на ту обставину, що при вирішенні позову в частині визначення суми матеріальної шкоди, завданої позивачеві, слід виходити із висновку автотоварознавчої експертизи.
Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, заслухавши учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що позивач є власником автомобіля SKODA FABIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.177).
Постановою судді Погребищенського районного суду Вінницької області від 14.09.2021 року у справі №143/829/21 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.
Із мотивувальної частини постанови убачається, що 10.07.2021 року о 10 год. 22 хв. в м.Погребище Вінницької області по вул.Тракторна водій ОСОБА_2 , в порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем ГАЗ 330202, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпечності свого маневру та здійснив зіткнення із автомобілем SKODA FABIA, державний номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок дорожньо транспортної пригоди автомобіль отримав механічні ушкодження з матеріальним збитком (а.с.15, 16).
Як слідує із відповіді ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 12.08.2021 року №649 цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 на момент скоєння дорожньо транспортної пригоди була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 203179411 (а.с.8).
Згідно з частинами першою, другою ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Відповідно до частин першої, другої ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі№ 6-691цс15 сформульовано висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 13.06.2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 17.10.2019 року у справі №370/2787/18, від 30.10.2019 року у справі №753/4696/16-ц, від 21.02.2020 року у справі №755/5374/18, від 22 .04.2020 року у справі №756/2632/17 та від 15.10.2020 року у справі №755/7666/19.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо розміру заподіяної позивачу пошкодженням транспортного засобу матеріальної шкоди.
Вирішуючи питання про розмір завданих позивачу збитків в розумінні положень ст.22 ЦК України, суд ураховує правовий висновок, викладений у пунктах 4.36, 4.37 постанови Верховного Суду від 06.07.2018 року у справі №924/675/17, який зводяться того, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.
Відповідно до закріпленого у ст.ст.2, 12 ЦПК України принципу змагальності цивільного судочинства учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд констатує, що у матеріалах справи відсутні відомості про фактичне здійснення ремонту належного позивачу автомобіля.
Більше того, як слідує із відповіді №07 від 31.01.2022 року «Автотрейдінг Вінниця» не виконувалися ремонтні роботи громадянину ОСОБА_1 на автомобіль SKODA FABIA, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.103).
Разом із цим, частинами 1-3 ст.102 ЦПК України унормовано, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
За частинами 1, 5 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
У поданому відповідачем висновку експерта обумовлено, що він виготовлений на замовлення адвоката Скалецького О.О. в інтересах ОСОБА_2 для подачі до суду відповідно до вимог ст.102 ЦПК України. Крім того, у у згаданому висновку містяться відомості про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за завідомо неправдивий висновок.
У висновку експерта міститься детальний опис методичних підходів і методів оцінки транспортного засобу, розрахунок розміру шкоди, визначений з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2017 року №142/5/2092.
В той же час, позивач та його представник не ставили під сумнів результати проведення експертного дослідження та не подавали заяв про відвід експерту.
З огляду на викладене суд вважає, що наданий відповідачем висновок транспортно товарознавчої експертизи, як доказ у справі, відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності.
Проте, сторони, обґрунтовуючи різний розмір матеріальної шкоди, не послуговуються на означену ремонтну калькуляцію.
З огляду на викладене, визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суд приймає за основу висновок експерта за результатами проведення транспортно товарознавчої експертизи від 09.02.2022 року №531/22-21.
Щодо позовної вимоги про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми фактичних збитків, які входять до невиплаченої франшизи, в розмірі 2600 грн. 00 коп., то суд виходить із того, що за змістом п.12.1 ст.12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Отже, франшиза включається у суму різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка одержана потерпілим від страховика.
Вирішуючи по суті позовну вимогу про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд бере до уваги, що за змістом ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача під час керування автомобілем та шкодою, заподіяною внаслідок пошкодження автомобіля позивача, в зв`язку з чим, наявні правові підстави для відшкодування останньому завданої моральної шкоди.
Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач посилався на те що, він зазнав значних незручностей та моральних страждань, має групу інвалідності та змушений був порушити свій звичний уклад життя, витрачати час, кошти та фізичні сили для відновлення свого транспортного засобу, який є для нього необхідним засобом пересування в силу його захворювання.
Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).
Зважаючи на характер та тривалість моральних страждань позивача, а також суттєвість змін у його житті, суд, ураховуючи принципи розумності та справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення цієї позовної вимоги та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000 грн. 00 коп.
За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із квитанцією №ПН75 від 28.10.2021 року позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 грн.00 коп. (а.с.5).
Таким чином, із ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір в сумі 452 грн. 54 коп.
Згідно із п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Частиною 6 ст.139 ЦПК України врегульовано, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
За змістом п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із підпунктом 3.2 п.3 договору №57/01-22 від 26.01.2022 року, укладеного між Київським науково дослідним інститутом судових експертиз та адвокатом Скалецьким О.О., ціна послуг по проведенню транспортно товарознавчої експертизи становить 1441 грн. 52 коп. (а.с.114-115).
Відповідно до квитанції №90 від 22.01.2022 року ОСОБА_2 сплачено за проведення транспортно товарознавчої експертизи на користь Київського науково дослідного інституту судових експертиз 1441 грн. 60 коп. (а.с.118).
З огляду на викладене із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в сумі 723 грн. 06 коп.
У матеріалах справи також міститься квитанція до прибуткового касового ордера №80 від 17.01.2022 року, згідно із якою адвокатом Скалецьким О.О. прийнято від ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 17.01.2022 року 4000 грн. 00 коп. (а.с.117).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої ст.133 ЦПК України).
Згідно положень частин першої-четвертої ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста ст.137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Однак, представником відповідача не надано суду договір про надання правової допомоги від 17.01.2022 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг), що позбавляє можливості суд встановити узгоджений між відповідачем та адвокатом розмір гонорару, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення із позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 452 (чотириста п`ятдесят дві) грн. 54 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в сумі 723 (сімсот двадцять три) грн. 06 коп.
Учасники справи:
ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 21.09.2022 року.

Суддя