ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 712/13297/19
Провадження № 22-ц/821/1011/22
категорія: 301030500

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Ярошенко Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Вакуленко Олександр Петрович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Хомік Сергій Григорович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0577 га за адресою АДРЕСА_1 . Локалізація, розміри, площа та внутрішнє планування будівель позивача, що знаходяться на її земельній ділянці, підтверджуються відповідною доданою до позовної заяви копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок.

Водночас відповідач, як власник суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у порушення чинних будівельних норм незаконно збудував не введену в експлуатацію будівлю, частина якої шириною 0,49 м, довжиною 5 м та висотою приблизно 3 м (що позбавляє необхідного рівня природного освітлення) знаходиться на земельній ділянці позивача на межі за фактичним користуванням. Крім того, відповідач також порушив межу земельної ділянки позивача, звівши свій паркан на її земельній ділянці, а не на межі між земельними ділянками, як того вимагає план земельної ділянки.

Розташування вказаної будівлі на частині земельної ділянки позивача також порушує вимоги п. 3.25 ДБН 360-92, оскільки рівень природного освітлення земельної ділянки позивача став нижче мінімального рівня, визначеного ДБН В.2.5-28-2006 «Природне і штучне освітлення».

Таким чином, відповідачем порушується її право на користування майном, оскільки в наслідок незаконного будівництва та ведення паркану порушено право приватної власності володіння, користування та розпорядження майном. Позивач до початку та під час незаконного будівництва та зведення паркану неодноразово вказувала відповідачу на порушення, однак, останній продовжив та фактично завершив будівництво нежитлового приміщення та гаражу.

Просить усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом винесення рішення про знесення зведеної будівлі та перенесення паркану межі за фактичним користуванням (червона лінія) на межі земельної ділянки (кадастровий номер :03:013:0107).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2022 року

позов задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) знести самочинно збудовану будівлю літ «Х» з перенесення паркану з земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення суду 1 інстанції мотивовано тим, що зважаючи на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 наведено переконливі доводи на обґрунтування обставин, які стали підставою для усунення їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , та те, що відповідач чинить їй перешкоди, шляхом незаконно самочинно збудованої будівлі літ. «Х». З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2022 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду 1 інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що в основу рішення суд 1 інстанції поклав висновок судової експертизи від 18.11.2021 року. Вказує, що даний висновок є одним із доказів і не має переваги перед іншими доказами.

Стверджує, що знесення самочинного будівництва є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Отже, позивач зобов`язана була довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення її прав як власника суміжної земельної ділянки таким самочинним будівництвом та обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб, як знесення.

Крім того, вважає, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем по справі, так як відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести іншу перебудову.

Доводи осіб, які подали відзив на апеляційні скарги

У серпні 2022 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційні скарги, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Зазначає, що подана апеляційна скарга є без жодного законного та обґрунтованого посилання.

Вказує, що скаржник стверджує, що за основу рішення суду покладено тільки висновок будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, а в основу висновку експерта взяті вибірково технічні паспорти на домоволодіння за різні роки. Але, це помилкове твердження апелянта, так як технічна документація на будинок і земельну ділянку не є правовстановлюючими документами, які встановлюють право власності особи на річ (майно), що дає цій особі володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном. В рішенні чітко прописано про встановлення підстав та факту набуття права власності як на домоволодіння в цілому, так і на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 за позивачем відповідними правовстановлюючими документами, а вже це право власності відображено в формі локалізації, площі та розмірів і іншими параметрами в технічній документації, що дало суду обґрунтовано, на ряду з висновком експертизи, винести законне і справедливе судове рішення, в силу вимог ст. 263 ЦПК України.

Стверджує, що відповідач вводить в оману суд своїм трактуванням ч. 7 ст. 376 ЦК України, так як по справі чітко встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , як співвласник земельної ділянки самочинно переніс паркан та незаконно встановив межу і збудував будівлю під літ. «Х» саме на земельній ділянці ОСОБА_1 , а не на своїй. Тому, якби ОСОБА_2 збудував самочинно будівлю «Х» на своїй землі, істотно відхилившись від проекту, і цим самим позбавив її як сусіда, необхідним рівнем природного освітлення на належне право володіння, користування чи розпорядження своїм майном, то тільки в тому разі, за позовом вищевказаних органів, суд мав вирішувати питання про проведення відповідної перебудови, про що є роз`яснення Верховного Суду.

Таким чином, вважає, що вимоги апелянта ОСОБА_2 є незаконними та видуманими, а судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

30 червня 2022 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Супровідним листом Черкаського апеляційного суду № 712/13297/19/9457/2022 від 30.06.2022 року витребувано матеріали справи № 712/13297/19.

06 липня 2022 року матеріали справи №712/13297/19 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2022 року справу призначено в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0557 га кадастровий номер :03:013:0107 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

В листі міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах зазначено, що за наявною в Управлінні інформацією за гр. ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 на праві власності належить 0,0570 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:013:0036, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку.

Крім того, на підставі рішення Черкаської міської ради від 24.10.2019 № 2-3814 передано гр. ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_3 , площею 0,0161 га (кадастровий номер :03:013:0130) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Факт належності відповідачу вказаної земельної ділянки підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності « 157436607 від 25.02.2019.

Позивач в позові зазначає, що відповідач, як власник суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_3 , у порушення чинних будівельних норм незаконно збудував не введену в експлуатацію будівлю, частина якої шириною 0,49 м, довжиною 5 м та висотою приблизно 3 м (що позбавляє необхідного рівня природного освітлення) знаходиться на земельній ділянці позивача на межі за фактичним користуванням. Крім того, відповідач також порушив межу земельної ділянки позивача, звівши свій паркан на її земельній ділянці, а не на межі між земельними ділянками, як того вимагає план земельної ділянки. Розташування вказаної будівлі на частині земельної ділянки позивача також порушує вимоги п. 3.25 ДБН 360-92, оскільки рівень природного освітлення земельної ділянки позивача став нижче мінімального рівня, визначеного ДБН В.2.5-28-2006 «Природне і штучне освітлення».

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.12.2019 року у справі призначена судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза.

У висновку експертів № 759-760/20/1446/21-23 від 18.11.2021 року зазначено, що відповідно до даних Технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 26.07.2013 року та за результатами візуально-інструментального обстеження, на земельній ділянці розташовані наступні будівельні споруди:

Житловий будинок з прибудовою (літ. Л-2, л);

Прибудова (літ л1) незавершене будівництво;

ОСОБА_4 (літ. М) незавершене будівництво;

Вбиральня (літ. Н) незавершене будівництво;

Погріб (літ. О).

Відповідно до даних Технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_3 , станом на 25.04.2019 року та за результатами візуально-інструментального обстеження, на земельній ділнці розташовані наступні будівлі і споруди:

Житловий будинок (Літ. А-1);

Житлова прибудова (літ. А1-1);

Прибудова (літ. а1);

Сарай (літ. Б);

Сарай (літ. Д);

Сарай, літня кухня (літ. П);

Погріб (літ.н).

При цьому у висновку зазначено, що на земельній ділянці АДРЕСА_3 знаходиться будівля самочинного будівництва, розміром 3,5 м. 6,5 м. яка не внесена до Технічного паспорту, для опису самовільно збудованої будівлі було застосовано літера «Х».

Згідно висновку експертів № 759-760/20/1446/21-23 від 18.11.2021 року, за результатами співставлення даних Технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 26.07.2013 року з результатами натурного обстеження встановлено, що фактичне розташування будівель, споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 відповідає даним технічного паспорту.

За результатами співставлення даних Технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_3 , станом на 25.04.2019 року з результатами натурного обстеження встановлено, що фактичне розташування будівель, споруд на земельній ділянці АДРЕСА_3 не відповідає даним технічного паспорту.

Відповідно до даних Зведеного плану земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 відповідно до фактичного їх використання із зазначенням лінійних промірів від кутів будівель та споруд плану земельної ділянки по АДРЕСА_3 встановлено, зокрема, що будівля самочинного будівництва літ. «Х» виходе за межі земельної ділянки № НОМЕР_3 і потрапляє на земельну ділянку № НОМЕР_4 на відстань0,33 м. та 0,22 м.

Розміщення будівель на земельній ділянці АДРЕСА_1 , а саме:

- сарай літ «М» (незавершене будівництво) розташованого на відстані 0,44 м від межі земельної ділянки;

- вбиральня літ «Н» (незавершене будівництво) розташовано на відстані 0,44 м від межі земельної ділянки,

Не відповідає вимогам 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій».

Розміщення будівель на земельній ділянці АДРЕСА_3 , а саме:

будівля самочинного будівництва літ «Х» виходе за межі земельної ділянки № НОМЕР_3 і потрапляє на земельну ділянку № НОМЕР_4 на відстань 0,33 м та 0,22 м;

сарай літ «Д» розташовано на межі земельної ділянки;

сарай літ «Б» розташовано на відстані 0,74 м та 0,31 м від межі земельної ділянки.

Не відповідає вимогам 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій».

Порушення меж земельних ділянок кадастрові номери :03:013:0107, :03:013:0030, :03:013:0036 існує. Площа накладання земельної ділянки гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку гр. ОСОБА_1 становить 7 кв.м.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

За п. 17 цієї ж Постанови Пленуму позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. (ст. ст. 391, 396 ЦК України).

Статтею 103 Земельного кодексу України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

В розумінні ст.ст. 391, 396 ЦК та ст. 103 ЗК України позивач є тією особою, права якої були порушені.

Згідно з ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом способів.

Пункт «г» частини 1 статті 96 ЗК України передбачає, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що

що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0557 га кадастровий номер :03:013:0107 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

В листі міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкасах зазначено, що за наявною в Управлінні інформацією за гр. ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 на праві власності належить 0,0570 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:013:0036, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку.

Крім того, на підставі рішення Черкаської міської ради від 24.10.2019 № 2-3814 передано гр. ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_3 , площею 0,0161 га (кадастровий номер :03:013:0130) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Факт належності відповідачу вказаної земельної ділянки підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності « 157436607 від 25.02.2019.

Позивач в позові зазначає, що відповідач, як власник суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_3 , у порушення чинних будівельних норм незаконно збудував не введену в експлуатацію будівлю, частина якої шириною 0,49 м, довжиною 5 м та висотою приблизно 3 м (що позбавляє необхідного рівня природного освітлення) знаходиться на земельній ділянці позивача на межі за фактичним користуванням. Крім того, відповідач також порушив межу земельної ділянки позивача, звівши свій паркан на її земельній ділянці, а не на межі між земельними ділянками, як того вимагає план земельної ділянки. Розташування вказаної будівлі на частині земельної ділянки позивача також порушує вимоги п. 3.25 ДБН 360-92, оскільки рівень природного освітлення земельної ділянки позивача став нижче мінімального рівня, визначеного ДБН В.2.5-28-2006 «Природне і штучне освітлення».

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.12.2019 року у справі призначена судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза.

У висновку експертів № 759-760/20/1446/21-23 від 18.11.2021 року зазначено, що відповідно до даних Технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 26.07.2013 року та за результатами візуально-інструментального обстеження, на земельній ділянці розташовані наступні будівельні споруди:

Житловий будинок з прибудовою (літ. Л-2, л);

Прибудова (літ л1) незавершене будівництво;

ОСОБА_4 (літ. М) незавершене будівництво;

Вбиральня (літ. Н) незавершене будівництво;

Погріб (літ. О).

Відповідно до даних Технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_3 , станом на 25.04.2019 року та за результатами візуально-інструментального обстеження, на земельній ділнці розташовані наступні будівлі і споруди:

Житловий будинок (Літ. А-1);

Житлова прибудова (літ. А1-1);

Прибудова (літ. а1);

Сарай (літ. Б);

Сарай (літ. Д);

Сарай, літня кухня (літ. П);

Погріб (літ.н).

При цьому у висновку зазначено, що на земельній ділянці АДРЕСА_3 знаходиться будівля самочинного будівництва, розміром 3,5 м. 6,5 м. яка не внесена до Технічного паспорту, для опису самовільно збудованої будівлі було застосовано літера «Х».

Згідно висновку експертів № 759-760/20/1446/21-23 від 18.11.2021 року, за результатами співставлення даних Технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 26.07.2013 року з результатами натурного обстеження встановлено, що фактичне розташування будівель, споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 відповідає даним технічного паспорту.

За результатами співставлення даних Технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_3 , станом на 25.04.2019 року з результатами натурного обстеження встановлено, що фактичне розташування будівель, споруд на земельній ділянці АДРЕСА_3 не відповідає даним технічного паспорту.

Відповідно до даних Зведеного плану земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 відповідно до фактичного їх використання із зазначенням лінійних промірів від кутів будівель та споруд плану земельної ділянки по АДРЕСА_3 встановлено, зокрема, що будівля самочинного будівництва літ. «Х» виходе за межі земельної ділянки № НОМЕР_3 і потрапляє на земельну ділянку № НОМЕР_4 на відстань0,33 м. та 0,22 м.

Розміщення будівель на земельній ділянці АДРЕСА_1 , а саме:

- сарай літ «М» (незавершене будівництво) розташованого на відстані 0,44 м від межі земельної ділянки;

- вбиральня літ «Н» (незавершене будівництво) розташовано на відстані 0,44 м від межі земельної ділянки,

Не відповідає вимогам 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій».

Розміщення будівель на земельній ділянці АДРЕСА_3 , а саме:

будівля самочинного будівництва літ «Х» виходе за межі земельної ділянки № НОМЕР_3 і потрапляє на земельну ділянку № НОМЕР_4 на відстань 0,33 м та 0,22 м;

сарай літ «Д» розташовано на межі земельної ділянки;

сарай літ «Б» розташовано на відстані 0,74 м та 0,31 м від межі земельної ділянки.

Не відповідає вимогам 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій».

Порушення меж земельних ділянок кадастрові номери :03:013:0107, :03:013:0030, :03:013:0036 існує. Площа накладання земельної ділянки гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку гр. ОСОБА_1 становить 7 кв.м.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що зважаючи на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 наведено переконливі доводи на обґрунтування обставин, які стали підставою для усунення їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , та те, що відповідач чинить їй перешкоди, шляхом незаконно самочинно збудованої будівлі літ. «Х».

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 442/302/17 (провадження № 61-20491св19) зазначено, що «задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зазначено, що «у силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Також за рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України право приватної власності непорушне, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Частиною 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає зносу особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційних скаргах доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скаргах доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2022 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : Л.І. Василенко

О.В. Карпенко