Справа № 165/3136/21
Провадження № 2/165/158/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Думич І.О.,

за результатами розгляду у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Нововолинську цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод в здійсненні прав власника житла шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

встановив:

28 вересня 2021 року адвокат Герасимчук Л.Р., діючи в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні прав власника житла шляхом виселення з квартири відповідача та її малолітньої дочки ОСОБА_4 . В обґрунтування позову зазначила, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Після того як внук позивача уклав шлюб із ОСОБА_3 , остання разом із дочкою ОСОБА_4 була вселена в спірне житло. У 2019 році їх шлюб було розірвано і з того часу ОСОБА_3 оселилася в с. Гірка Полонка Луцького району, де по даний час винаймає житло. Відповідач не є членом сім`ї позивача і тривалий час квартирою не користується, однак на неодноразові прохання добровільно знятися з реєстрації, не реагує. Своїми діями відповідач суттєво обмежує права позивача та створює перешкоди у здійсненні нею своїх прав власності. ОСОБА_2 оплачує комунальні послуги і будучи особою похилого віку, отримуючи одну лише пенсію, у зв`язку з реєстрацію працездатньої особи не може оформити житлову субсидію та несе додаткові витрати, які ставлять її в край скрутне матеріальне становище. Просить усунути перешкоди в користуванні позивачем майном шляхом виселення з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідача ОСОБА_3 та її малолітньої дочки ОСОБА_4 , а також просила стягнути з відповідача понесені судові витрати у справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позов та зазначила, що позивач є власником спірної квартири, а тому не може бути обмеженою у праві володіння, користування, розпорядження своїм майном. Реєстрація в житлі відповідача та неповнолітньої дитини, позбавляє ОСОБА_2 можливості оформити житлову субсидію та розпоряджитися майном на власний розсуд. Підтвердила, що відповідач є інвалідом ІІ групи і між нею та внуком позивача ОСОБА_5 виник спір з приводу місця проживання їх спільних дітей, включно неповноілітньої Ані. Просила суд залишити за позивачем понесені нею судові витрати у справі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через оголошення, що розміщене на офіційному сайті судової влади (а.с.62). В письмовій заяві вказала на те, що мала намір виписатися з спірної квартири, однак ОСОБА_2 відмовлялася надавати їй будинкову книгу та інші документи на житло. Просила врахувати, що вона є інвалідом ІІ групи, сама утримує двох дітей, оскільки ОСОБА_5 аліментів не сплачує, а тому неспроможна понести судові витрати у справі (а.с.31).

Представник третьої особи ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що зняття з реєстрації неповнолітньої ОСОБА_4 буде порушувати права останньої. Кімната в гуртожитку, що належна відповідачу є значно меншою за площею як спірна квартира. Підтвердила, що на даний час неповнолітня дитина разом з матір`ю проживає в с. Гірка Полонка, де вона та сестра відвідують навчальні заклади. Відповідач ОСОБА_3 вже тривалий час винаймає житло в ОСОБА_7 , що підтверджується договором оренди житла від 01 жовтня 2020 року і в Луцькому міськрайонному суді на розгляді перебуває справа щодо визначення місця проживання дітей.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , показала, що є дочкою позивача. Її матір ОСОБА_2 зареєструвала в спірному житлі постійне місце проживання її невістки ОСОБА_3 та онуки ОСОБА_9 . Після того як її син розірвав шлюб з відповідачем, а це понад чотири роки тому, ОСОБА_3 переїхала проживати в с. Гірка Полонка Луцького району. З того часу зв`язку з квартирою відповідач не підтримує, більше того ОСОБА_3 придбала квартиру в м. Нововолинську. Її син ОСОБА_5 виїхав в Республіку Польща і наміру повертатися в Україну немає.

Заслухавши пояснення представника позивача та думку представника третьої особи, покази свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з огляду на наступне.

На підставі свідоцтва на право власності на квартиру від 17 травня 1995 року (а.с.8), у приватній власності позивача ОСОБА_2 знаходиться квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Площа квартири становить 31,9 кв.м.

З 14 травня 2016 року у спірному житлі зареєстроване постійне місце проживання відповідача ОСОБА_3 та її малолітньої дочки ОСОБА_4 , що підтверджується копією будинкової книги (а.с.9-10) та відомостями, отриманими судом у підрозділі УДМС Укераїни у Волинській області 25 листопада 2021 року (а.с.27).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з цим, згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17 дійшла висновку про те, що питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання особи звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування будинком. Також необхідно встановити обставини щодо об`єкта нерухомого майна, а також наявності чи відсутності іншого житла.

Виселення відповідача ОСОБА_3 з спірного житла збалансовує інтереси сторін, зокрема власника житла - позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 , у власності якої знаходиться інше житлове приміщення - кімната АДРЕСА_2 (а.с.11). Більше того, суд враховує, що ОСОБА_3 тривалий час проживає в с. Гірка Полонка Луцького району, що підтверджується договором найму житлового приміщення від 01 жовтня 2020 року (а.с.12-14) і в поданій письмовій заяві, не заперечує щодо зняття її з реєстрації з спірної кватири. Оскільки виселення ОСОБА_3 , на думку суду є необхідним способом захисту прав позивача, тому вимога ОСОБА_2 в частині визнання ОСОБА_3 такою що стратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір стосовно усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення малолітньої ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

При вирішенні спору між сторонами, суд бере до уваги те, що права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Верховним Судом у постановах від 04 липня 2018 року у справі №711/4431/17 (провадження № 61-11933св18), від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц (провадження № 61-37367св18), від 27 червня 2019 року у справі №337/1760/17 (провадження № 61-31119св18), від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19) викладено правовий висновок про те, що малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. На поважність причин не проживання дитини не впливає і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Враховуючи викладене, з метою дотримання балансу між захистом права власності та інтересів неповнолітньої дитини, з врахуванням думки представника органу опіки піклування, яка вбачає порушення прав ОСОБА_4 у разі повного задоволення позову, керуючись принципами розумності та справедливості, суд вважає, що визнання малолітньої ОСОБА_4 такою, яка втратила право на користування спірним житлом, в даному кокретному випадку є недоцільним та передчасним і буде суперечити інтересам дитини.

Такого висновку суд дійшов з вразуванням того, що між відповідачем та її бувшим чоловіком, внуком позивача, існує спір щодо визначення місця проживання дитини, за таких обставин при виселенні ОСОБА_4 та за відсутності згоди одного з батьків, дитина залишиться без будь-якого житла, що є неприпустимим і йде в розріз з існуючими в суспільстві правилами та моральними цінностями.

З врахуванням клопотання представника позивача, суд залишає за позивачем ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у справі, що складаються з 908 грн. судового збору та підтверджуються документально (а.с.5).

Керуючись ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі ст.383, ст.386, ст.391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України,

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Усунути перешкоди в здійснення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 )прав власника житла шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) такою, що втратила право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 вересня 2022 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк