ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 вересня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 2-3881/05

Головуючий у першій інстанції Карапута О. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/937/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: заявник - заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах ОСОБА_1 ,

боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04 серпня 2022 року (місце ухвалення м. Чернігів, повний текст складено 05.08.2022) у справі за заявою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури В.Грюк в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поновлення строку на виконання судового рішення та видачу дубліката виконавчого листа. В обґрунтування заяви посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11.04.2006 частково змінено рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.12.2005 у справі № 2-3881/05, відмовлено у визнанні недійсною угоди купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченої 02.08.2005 за № 950, а також у визнанні права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вказану квартиру в порядку спадкування, та стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно 109891 грн вартості квартири на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а також стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 545 грн з кожного.

Виконавчі листи по виконанню вказаного судового рішення неодноразово скеровувалися прокуратурою Чернігівської області на примусове виконання до органів державної виконавчої служби, проте виконавчі провадження завершувалися державними виконавцями у зв`язку з відсутністю майна у боржників, перенаправленням до іншого відділу ДВС, поверненням без виконання та неодноразово повторно направлялися до органів ДВС для примусового виконання.

Заявник зазначає, що згідно інформації відділу документального забезпечення обласної прокуратури вказані виконавчі листи по справі № 2-3881/05 про стягнення коштів з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не надходили до прокуратури Чернігівської області та Чернігівської обласної прокуратури. Таким чином, заявнику не було відомо про їх повернення без виконання та завершення виконавчих проваджень без фактичного виконання. Обласна прокуратура вважала їх такими, що перебувають на примусовому виконанні. Про завершення виконавчих проваджень без фактичного виконання та повернення без виконання виконавчих документів у даній справі обласній прокуратурі стало відомо лише в липні 2021 року.

Посилається, що на час звернення з вказаною заявою ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою з метою скасування заходів забезпечення позову, що були застосовані ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 2-3881/05 від 05.12.2005. Під час розгляду такої заяви відомостей щодо реального виконання рішення суду не надано, як і не надано ОСОБА_2 жодних доказів виконання судового рішення. За вказаних обставин обласна прокуратура звертається з даною заявою з метою реального виконання судового рішення, поновлення строку на його виконання та видачу дублікатів виконавчих листів у справі № 2-3881/05.

У заяві заявник просить поновити Чернігівській обласній прокуратурі пропущений строк для пред`явлення виконавчих документів у даній справі до виконання.

Видати дублікати виконавчих листів по цивільній справі № 2-3881/05 за позовом прокуратури Чернігівської області в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також третіх осіб на стороні відповідачів приватних нотаріусів Чернігівського міського нотаріального округу Куранкової О.М. та ОСОБА_7 , АКБ «Райффайзенбанк Україна», ЗАТ «Страхова компанія «Веско» про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними та стягнення коштів.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.08.2022 у задоволенні заяви заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів, відмовлено.

В обґрунтування відмови суд послався на те, що з часу винесення останньої постанови про завершення виконавчого провадження та до часу подання заяви про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строків їх пред`явлення до виконання пройшло більше 11 років, за цей час жодних дій та заходів, спрямованих на виконання рішення суду, стороною стягувача не вживалося, доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних та незалежних від волевиявлення заявника обставин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення таких дій, суду не надано, а тому суд першої інстанції не знаходить підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, а як наслідок - і для видачі їх дублікатів.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури В.Грюк подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.08.2022 у справі № 2-3881/05 про відмову у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів, та постановити нову, якою задовольнити заяву Чернігівської обласної прокуратури про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів у справі № 2-3881/05.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права (ст. 2, 18, 76-77, 121, 260, 263, 431, 433 ЦПК України) та неправильно застосовано норми матеріального права (ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Заявник зазначає, що з метою виконання судового рішення у справі № 2-3881/05, з урахуванням ст. ст. 129-1, 131-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 431 ЦПК України, прокурором подано заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів у даній справі.

У скарзі апелянт посилається, що прокуратурою неодноразово скеровувались виконавчі листи у даній справі на примусове виконання до органів ДВС. Востаннє виконавчі листи, в порушення вимог ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження», після прийняття державним виконавцем постанови про повернення їх без виконання не були направлені у визначеному Законом порядку - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, в результаті чого втрачені органами ДВС або поштового зв`язку. Відповідно ні прокуратурі, ні ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не було відомо про їх повернення без виконання, відтак всі вважали, що виконавчі листи у даній справі перебувають на примусовому виконанні в органах ДВС і правові підстави для звернення з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання до отримання інформації від органів ДВС про їх повернення були відсутні.

Лише дізнавшись про повернення виконавчих документів без виконання та їх втрату органами ДВС або поштового зв`язку, що стало відомо під час розгляду заяви боржника про скасування арешту на його майно, обласна прокуратура звернулась до суду з заявою про визнання поважними причин пропуску строків для пред`явлення виконавчих документів до виконання та поновлення пропущеного строку.

В обґрунтування незаконності оскаржуваної ухвали заявник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, так, в оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що з часу винесення останньої постанови про завершення виконавчого провадження та до часу подання заяви про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строків їх пред`явлення до виконання пройшло більше 11 років, за цей час жодних дій та заходів, спрямованих на виконання рішення суду, стороною стягувача не вживалося. Водночас, остання постанова державного виконавця про завершення виконавчого провадження датована 27.06.2012, та про неї прокуратурі стало відомо 15.07.2021 згідно інформації ДВС. Також не відповідають ні обставинами справи, ні вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» висновки суду про те, що за цей час жодних дій та заходів, спрямованих на виконання рішення суду, стороною стягувача не вживалося. Водночас, виконавчі листи були направлені прокуратурою на примусове виконання до органів ДВС, які повинні були вживати дії та заходи, спрямовані на виконання виконавчих документів, що прямо передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Стороною стягувача прокуратурою, жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду в цей час і не могло вживатися, оскільки органи прокуратури не мають жодних повноважень щодо примусового виконання судових рішень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» направили виконавчі листи до органу, уповноваженого державою на вжиття заходів на виконання судових рішень.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11.04.2006 частково змінено рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.12.2005 у справі №2-3881/05 та відмовлено у визнанні недійсною угоди купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також у визнанні права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вказану квартиру в порядку спадкування, та стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 солідарно 109891 грн вартості квартири на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а також стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 545 грн з кожного.

Згідно з даними АСВП на виконанні у Чернігівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебувало виконавче провадження АСВП 4173239 з виконання виконавчого листа Новозаводського районного суду м.Чернігова №2-3881 від 11.05.2006 року про стягнення боргу в сумі 109 891,00 грн з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , виконавче провадження по якому було відкрито постановою державного виконавця від 13.07.2007 року (а.с.10 т. 1).

Згідно з даними АСВП на виконанні у Чернігівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебувало виконавче провадження АСВП 4173297 з виконання виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігова № 2-3881 від 11.05.2006 про стягнення боргу в сумі 109 891,00 грн з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 , виконавче провадження по якому було відкрито постановою державного виконавця від 02.07.2007.

Зазначені виконавчі провадження 28.12.2009 завершені на підставі ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону в редакції 1999 року), підстава: майно, на яке можливо звернути стягнення, належне боржникові, було реалізовано, як заставлене майно в рахунок погашення боргу на користь ТОВ «Укрпромбанку». Іншого майна, на яке можна звернути стягнення в межах суми боргу, не виявлено (а.с.10 т. 1).

Згідно з даними АСВП на виконанні неодноразово перебував виконавчий лист Новозаводського районного суду м. Чернігова № 2-3881 від 11.05.2006 про стягнення боргу в сумі 545,00 грн з ОСОБА_3 на користь держави. Останнє пред`явлення зазначеного документу 24.05.2012, виконавче провадження з виконання якого завершено на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону в редакції 1999 року).

Як вбачається з відповіді Деснянського ВДВС у місті Чернігові, повторно на виконання до Відділу зазначені виконавчі документи не надходили (а.с.11-12 т. 1).

Новозаводський ВДВС у місті Чернігові 30.06.2021 на запит Чернігівської обласної прокуратури повідомив, що на даний час у Відділі не перебувають виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.13 т. 1).

14.09.2021 відділом документального забезпечення Чернігівської обласної прокуратури складено довідку, відповідно до якої за результатами вивчення ІС «СЕД», ЄССА, паперових носіїв інформації відомостей про надходження виконавчих листів Новозаводського районного суду м. Чернігова № 2-3881/05 про стягнення коштів з ОСОБА_3 (за період з 28.12.2009 про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_6 по даний час, на користь держави з 27.06.2012 до теперішнього часу), ОСОБА_2 (про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_6 за період з 06.08.2008, на користь держави за період з 18.12.2008 по теперішній час) не встановлено (а.с.15 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів, суд виходив з того, що з часу винесення останньої постанови про завершення виконавчого провадження та до часу подання заяви про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строків їх пред`явлення до виконання пройшло більше 11 років, за цей час жодних дій та заходів, спрямованих на виконання рішення суду, стороною стягувача не вживалося, доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних та незалежних від волевиявлення заявника обставин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення таких дій, суду не надано, а тому суд першої інстанції не знайшов підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, а як наслідок - і для видачі їх дублікатів.

З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи, доказів, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судом іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

Згідно ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Як указано в підпункті 17.4 пункту 17 Розділу XIII ЦПК України «Перехідні положення» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Так, судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа № 2-3881/05 від 11.05.2006, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 109 891 грн. боргу, сплинув 12.05.2009, а 06.08.2008 державним виконавцем винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, та строк пред`явлення виконавчого листа № 2-3881/05 від 11.05.2006, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення на користь держави 545 грн боргу, сплинув 16.10.2010, та 15.10.2007 державним виконавцем винесена постанова про завершення виконавчого провадження на підставі п. 2. Ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За змістом зазначених статей закону строк пред`явлення виконавчого листа до виконання може бути поновлений судом за умови, якщо заявник доведе належними і допустимими доказами існування обставин, які об`єктивно перешкоджали йому вчинити процесуальну дію у встановлений законом строк.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти такі обставини, які біли чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Судом першої інстанції правильно встановлено, з чим погоджується колегія апеляційного суду, що з часу винесення останньої постанови про завершення виконавчого провадження та до часу подання заяви про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строків їх пред`явлення до виконання пройшло більше 11 років, за цей час жодних дій та заходів, спрямованих на виконання рішення суду, стороною стягувача не вживалося, доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних та незалежних від волевиявлення заявника обставин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення таких дій, суду не надано.

Таким чином, з врахуванням встановлених обставин справи, не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення доводи заявника про те, що ні прокуратурі, ні ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не було відомо про повернення виконавчих листів без виконання, та всі вважали, що виконавчі листи у даній справі перебувають на примусовому виконанні в органах ДВС і правові підстави для звернення з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання до отримання інформації від органів ДВС про їх повернення були відсутні.

Посилання заявника на те, що вони вважають причину пропуску строку для подачі виконавчого листа до виконання поважними, оскільки не могли раніше знати про дану обставину, лише дізнались при розгляді справи за заявою боржника про скасування арешту на його майно, не є обґрунтованими, оскільки не були позбавлені можливості з`ясувати наявність виконавчого листа, його перебування на виконанні чи термінів його пред`явлення до виконання.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що заявником не надано будь-яких належних та допустимих доказів причин пропуску строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Слід зазначити, що ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово порушував питання про те, що суд не може безпідставно поновлювати процесуальні строки.

Так, у рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

У правових висновках щодо застосування норм права, викладених у пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зазначено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 ).

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Олександр Шевченко проти України ).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 в справі Устименко проти України, заява № 32053/13 ).

Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин пропуску пред`явлення виконавчого документа. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.

У постанові від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Отже правильним є висновок суду і в частині незадоволення вимог про видачу дублікатів виконавчих листів.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390, п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 22.09.2022.

Головуючий Судді: