Справа №760/2245/22 2/760/6841/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Усатової І.А.,

при секретарі: Омелько Г.Т.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

31.01.2022 позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 28.06.2017 інспектором патрульної поліції 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львів Мончук Назаром Володимировичем було винесено постанову АР№409895 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425, 00 грн. Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, нібито не виконав вимогу дорожнього знаку 5.33, не пред`явив посвідчення водія, страховий поліс та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

18 липня 2017 року Комінтернівський районний суд м. Харкова задовольнив позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львів Мончук Назара Володимировича про скасування постанови.

03 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту патрульної поліції з заявою про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

31 грудня 2021 року позивачем було отримано відповідь від УПП у Львівській області ДПП на вказану вище заяву. За результатами розгляду було відмовлено у задоволенні ОСОБА_1 у відшкодуванні моральної шкоди завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Позивач вказує на те, що моральна шкода полягає у тому, що в період з 28 червня 2017 року по 28 липня 2017 року ОСОБА_1 був підданий адміністративному стягненню, тобто вважався особою, яка скоїла адміністративне правопорушення. Зазначає, що незаконними діями позивачу було завдано моральні страждання, оскільки він місяці оскаржував дії представників відповідача, які його незаконно притягнули до адміністративної відповідальності, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, а також до погіршення стану його здоров`я та погіршення відносин з оточуючими людьми.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що такими діями працівників поліції йому завдано моральних страждань, розмір моральної шкоди визначив у сумі 42 500,00 грн.

Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками.

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву.

29.07.2022 від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, що позивачем не надано абсолютно ніяких достатніх та допустимих доказів, на підтвердження пояснень про заподіяння йому працівником поліції моральної шкоди, яка згідно з частиною 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`яку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи.

Зазначає, що по суті мотиви позову зводяться до загальних фраз та не підкріплюються жодними доказами. Відсутність таких доказів свідчить про спекулятивний, а не компенсаційний характер цього позову і звертаючись до суду з даним позовом позивач переслідує мету безпідставного збагачення, а не відшкодування завданих збитків. У позовній заяві позивачем жодним чином не обгрунтовано, і не доведено належними, допустимими та достатніми доказами фактів завдання останньому будь-якої шкоди внаслідок винесення відносно останнього постанови про адміністративне правопорушення, як і не доведено протиправності та винності дій поліцейських, тим більше - причинно -наслідкових зв`язків між ними.

Відповідач звертає увагу, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі №641/4287/17 тільки скасовано постанову про адміністративне правопорушення стосовно позивача, натомість дії працівників поліції неправомірними, або протиправними судом не визнано. Позивачем не зазначено яким чином він розрахував суму завданої йому моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

28.06.2017 інспектором 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львів Департаменту патрульної поліції Мончук Назаром Володимировичем була винесена постанова АР № 409895, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адмінстративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 липня 2017 року у справі 641/4287/17 було задоволено позов ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львів Департаменту патрульної поліції Мончук Назара Володимировича та скасовано постанову серії АР № 409895 від 28.06.2017 року.

Позивач вказує, що незаконними діями йому було завдано моральні страждання, оскільки він місяцями оскаржував дії представників відповідача, які його незаконно притягнули до адміністративної відповідальності, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, а також до погіршення стану його здоров`я та погіршення відносин з оточуючими людьми.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вбачається, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом..

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Подібний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26.02.2020 у справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19).

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Разом з тим, суд враховує, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 (провадження № К/9901/37372/18) у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.

Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд зазначає, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення рішенням суду, яке набрало законної сили, порушення порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Проте, у справі, що розглядається, позивач не довів, що протиправна поведінка Департаменту патрульної поліції викликала у нього негативні емоції та/або наслідки, які досягли рівня страждання або приниження, чим заподіяно моральну шкоду.

Також суд зазначає, що постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі №641/4287/17 було тільки скасовано постанову про адміністративне правопорушення стосовно позивача, натомість дії працівників поліції неправомірними, або протиправними судом не визнано.

Згідно з ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судове рішення не може грунтуватися на припущеннях.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Додатково суд зазначає, що позивачем не доведено і розмір заявленої до стягнення моральної шкоди. Так, з матеріалів справи неможливо встановити, виходячи з яких мотивів та/або розрахунків позивач дійшов висновку, що йому завдано моральну шкоду саме у розмірі 42 500,00 грн.

Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивачем щодо моральної шкоди, оскільки до суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків, які відповідач оцінив у 42 500, 00 гривень.

На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у сумі 42 500, 00 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Усатова