П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року місто Київ

справа № 760/666/21

провадження №22-ц/824/4842/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Калініченко О.Б.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24 травня 2016 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження.

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000 грн.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Станом на 14 грудня 2020 року відповідач має заборгованість в сумі 12596 грн.692 коп., з яких: 10079 грн.26 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2517 грн.66 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 13 грудня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриваБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зокрема, зазначає про те, що відповідач після отримання картки здійснив дії щдо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Окрім того, відповідач не заперечував факт отримання картки та факт видачі кредитних коштів.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що до суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження. Крім того, до суду першої інстанції позивачем надано виписку по руху коштів, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач неодноразово знімав кредитні кошти через банкомат, купував продукти харчування, ліки, сплачував комунальні послуги, здійснював перерахування на інші рахунки, поповнював рахунок в терміналі самообслуговування, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операції є неможливим без наявності картки.

Виписка з банківського рахунку, яка має статус первинного документу, містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою ( з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції всупереч нормам матеріального та процесуального права без належних на те підстав звільнив відповідача від обов`язку щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору на протязі 2016-2020 років, частково сплачуючи заборгованість за договором у тому числі відсотки, пеню та комісії (погашення відображені у розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Також апелянт посилається на те, що в даному випадку за відсутності поданих стороною відповідача будь-яких доказів, які б стосувалися предмету доказування (отримання картки та користування кредитними коштами (в т.ч. з використанням програмного комплексу Приват24), суд поклав на сторону позивача АТ КБ «ПриватБанк» надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування, який всупереч нормам матеріального права призвів до порушення права на справедливий суд, у відповідності до ст.6 Конвенції.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалася.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 24 травня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

В матеріалах справи міститься довідка, відповідно до змісту якої відповідачу 30 жовтня 2015 року, 2 лютого 2018 року, 4 квітня 2019 року за підписаним кредитним договором № б/н, були надані наступні кредитні картки відповідно: № НОМЕР_1 терміном дії до жовтня 2019 року, № НОМЕР_2 терміном дії до листопада 2021 року, № НОМЕР_3 терміном дії до лютого 2023 року.

При цьому згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (договір б/н), старт карткового рахунку № НОМЕР_1 був визначений 30 жовтня 2015 року та 30 липня 2018 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 10000 грн., який 4 травня 2020 року зменшено до 0,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування карт «Універсальна», які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 травня 2016 року шляхом підписання анкети-заяви, відповідно відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також суд першої інстанції зазначив у рішенні, що позивач, стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому кредитну картку, не надав суду жодного належного та допустимого доказу, яким би підтвердив, що відповідачу видавалася картка та якого саме виду, що йому відкривався картковий рахунок, а відтак, і встановлений розмір наданого кредиту, відповідно не є можливим перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу. Підсумовуючи свій висновок, суд першої інстанції зазначив, що наявні підстави для визнання факту порушення вимог чинного законодавства щодо форми договору, а саме договір клієнтом не підписувався; відсутня графа щодо узгодження кредитного ліміту - не зазначено суми бажаного кредитного ліміту; номер виданої кредитної картки, термін її дії та з якими саме затвердженими Умовами і правилами, тарифами ознайомлена особа та на які дала згоду у анкеті-заяві - не зазначено; анкета-заява не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої кредитної картки тощо.

З такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначають у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. При цьому просив стягнути відсотки, порядок нарахування яких передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, в редакції від 1 березня 2019 року.

Представником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що такі умови були погоджені з відповідачем.

Позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, розмір яких сторони погодили при підписанні договору (2016 рік) позивачем не заявлялось.

Крім того, судом установлено, що в анкеті-заяві відсутня будь-яка інформація, що передбачає оплату послуг банку.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, на яку вірно послався суд першої інстанції, але застосував її не в повному обсязі, тому апеляційний суд не може погодитись з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення тіла кредиту.

Ураховуючи, що фактично отримані та використані кошти позичальник добровільно АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, що свідчить про порушення прав банку, а також враховуючи вимоги ч.2 сит.530 ЦК України (якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час), банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідачем взагалі не спростовано фактичне користування кредитним коштами, що підтверджується випискою по рахунку, яка міститься в матеріалах справи та є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц.

Відповідно до ч.3,4 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Саме відповідач повинен був спростувати надані банком докази отримання та користування ним кредитними коштами.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є помилковим, не відповідає встановленим обставинам, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 10079,26 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1816,23 грн. за подання позовної заяви (2270 грн. х 80,01% : 100%), та 2724,34 грн. за подання апеляційної скарги (3405 грн. х 80,01% : 100%).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, , рахунок № НОМЕР_5 , МФО № 305299) заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № б/н від 24 травня 2016 року в сумі 10079,26 рн.

Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , рахунок № НОМЕР_5 , МФО № 305299) витрати по сплаті судового збору в сумі 4540,57 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус