Справа № 727/4971/22
Провадження № 2/727/1252/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

при секретарі судового засідання: Рудій І.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Венерська Ганна Іванівна, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивач з відповідачем з 01 жовтня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці № 727/1984/20 від 07 липня 2020 року даний шлюб було розірвано. За час спільного подружнього життя сторонами було набуте майно, а саме двокімнатна житлова квартира загальною площею 31,50 кв.м. та ринковою вартістю 694 480 грн. 00 коп., що розташована в АДРЕСА_1 . Квартира належить на праві власності відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 червня 2004 року. Позивач вважає за необхідне розподілити спільне майно подружжя, виділивши їй Ѕ частину квартири та визнавши за нею право власності на зазначену частину квартири, у зв`язку з чим позивач звернулася з даним позовом до суду.

Позивач у судове засідання не з`явилася. Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України.

Судом встановлено, що позивач з відповідачем з 01 жовтня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6,7).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці № 727/1984/20 від 07 липня 2020 року даний шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 8).

За час спільного подружнього життя сторонами було набуте майно, а саме двокімнатна житлова квартира загальною площею 31,50 кв.м. та ринковою вартістю 694 480 грн. 00 коп., що розташована в АДРЕСА_1 . Квартира належить на праві власності відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 червня 2004 року (а.с. 9-22).

Дана квартира відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, судом не вбачається обставин, за яких позовні вимоги не можуть бути задоволеними, а тому, враховуючи, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, розділяє спільну квартиру на дві рівні частини, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно - Ѕ частину квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі даного позову, тобто 1736 гривень 20 копійок.

При цьому, з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з врахуванням положень ч.1 ст. 142 ЦПК України, слід стягнути 50 відсотків судового збору, який позивач сплатив при поданні до суду даного позову, тобто 1736 гривень 20 копійок.

Керуючись ст. 141-142, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 60, 69-71 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Венерська Ганна Іванівна, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити у повному обсязі.

В порядку розподілу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Кельменецьким РВУ МВС України в Чернівецькій області 30 листопада 2000 року) право власності на Ѕ частину двокімнатної житлової квартири загальною площею 31,5 кв.м. та ринковою вартістю 694 480 (шістсот дев`яносто чотири тисячі чотириста вісімдесят) гривень 00 копійок, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 26 липня 2019 року, орган, що видав 7310) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Кельменецьким РВУ МВС України в Чернівецькій області 30 листопада 2000 року) 50 відсотків судового збору, який позивач сплатив при поданні до суду даного позову, тобто 1736 (одну тисячу сімсот тридцять шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Кельменецьким РВУ МВС України в Чернівецькій області 30 листопада 2000 року) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у сумі 1736 (однієї тисячі сімсот тридцяти шести) гривень 20 (двадцяти) копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя П.С. Гавалешко