Постанова

Іменем України

14 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 199/10647/14-ц

провадження № 61-15571св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пашніна Анна Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пашніна Анна Володимирівна, на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року у складі колегії суддів: Григорченка Е. І.,

Кочкової Н. О., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 14 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № МL-302/069/2008, згідно з умовами якого

ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 49 089,00 дол. США, терміном до 14 березня 2023 року.

Для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 14 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладений договір поруки № SR-302/069/2008.

Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 , того ж дня укладений договір поруки № SR-302/069/2008/1.

Згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», останнє прийняло право вимоги за кредитними договорами, зокрема

за кредитним договором № МL-302/069/2008, укладеним 14 березня

2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Вказувало, що ОСОБА_1 не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 березня 2008 року № ML-302/069/2008, у зв`язку з чим

у нього утворилася заборгованість у розмірі 563 134,19 грн, з яких: 534 134,19 грн - заборгованість за кредитом, 29 000,00 грн - пеня.

Ураховуючи зазначене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд стягнути на його користь з відповідачів суму боргу за кредитним договором

від 14 березня 2008 року № ML-302/069/2008 у розмірі 563 134,19 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 09 лютого 2015 року у складі судді Руденко В. В. у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не надав доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 та факт продажу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ПАТ «ОТП Банк» кредитного портфелю, який включає в себе кредитний договір, укладений

з ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня

2015 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року скасовано.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2008 року

№ ML-302/069/2008 станом на 05 листопада 2014 року в розмірі

563 134,19 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 534 134,19 грн, заборгованість з пені - 29 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору від 14 березня 2008 року

№ ML-302/069/2008 не виконував, тому позивач має право на повернення простроченої заборгованості за кредитом солідарно з боржника та поручителів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2021 року до Верховного Суду,

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пашніна А. В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині вирішення вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким

у задоволенні позову відмовити.

Просила поновити строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року, посилаючись на те, що копію постанови апеляційного суду не було надіслано на адресу заявника, з текстом постанови ознайомилася 02 вересня 2021 року після ознайомлення з матеріалами цивільної справи. Зазначила, що їй не було відомо про розгляд цієї справи, що підтверджується відсутністю

у матеріалах справи доказів отримання судових повісток.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2021 року поновлено ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пашніна А. В., строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року та відкрито касаційне провадження

у справі.

У червні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував того,

що внаслідок укладених без згоди поручителя ОСОБА_2 додаткових договорів від 13 вересня 2009 року, 28 квітня 2011 року було збільшено обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_2 черезвстановлення збільшених процентних ставок, а також у зв`язку зі збільшенням розміру кредиту внаслідок надання позичальнику траншу в сумі 3 300,66 дол. США

з метою погашення прострочених процентів.

Вважає, що враховуючи вказані обставини та вимоги частини першої

статті 559 ЦК України, порука є припиненою.

Зазначає, що їй не було відомо про розгляд цивільної справи

№ 199/10647/14-ц, що підтверджується також відсутністю у матеріалах справи доказів отримання судових повісток та інших документів у справі, зокрема й судових рішень. Також вона не отримувала інформацію від інших учасників справи, оскільки не спілкується з ними.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № МL-302/069/2008, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 49 089,00 дол. США строком

до 14 березня 2023 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором

14 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладені договори поруки № SR-302/069/2008/1

та № SR-302/069/2008, за яким ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 зобов`язалися солідарно відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-302/069/2008.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договорів поруки від 14 березня 2008 року

№ SR-302/069/2008/1 та SR-302/069/2008 кожен із поручителів поручився перед кредитором та зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань; поручитель разом із боржником відповідають перед банком як солідарні боржники.

13 липня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору № МL-302/069/2008.

29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого останній отримав право вимоги за кредитним договором

№ МL-302/069/2008.

28 квітня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк», який діяв на підставі договору комісії з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору № МL-302/069/2008.

29 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк», який діяв на підставі договору комісії з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 укладений додатковий договір № 3 до кредитного договору № МL-302/069/2008.

Згідно з умовами вказаних додаткових договорів були внесені зміни щодо основного зобов`язання, за виконання якого поручилися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме: зміни порядку та строків погашення частини суми кредиту; надання позичальнику нового траншу в сумі

3 300,66 дол. США з метою погашення прострочених процентів; зміна розміру процентної ставки.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитними договорами

у ОСОБА_1 станом на 05 листопада 2014 року виникла заборгованість у розмірі 563 134,00 грн, з яких: 534 134,19 грн - заборгованість за кредитом, 29 000,00 грн - пеня.

15 вересня 2015 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року (а.с. 191-195).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року касаційну скаргу

ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 , задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 18 червня 2015 року в частині вирішення спору до поручителя

ОСОБА_3 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 241-243).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня

2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 09 лютого 2015 року змінено в частині обґрунтування відмови

у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 (а.с. 257-260).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат

Пашніна А. В., підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду в частині вирішення спору до поручителя ОСОБА_2 не відповідає.

Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилалось на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором від 14 березня 2008 року

№ МL-302/069/2008, унаслідок чого станом на 05 листопада 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 563 134,19 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з позичальника та поручителів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється

з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Таким чином, аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін

в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі

№ 569/11865/16-ц (провадження № 61-18995сво18).

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц (провадження № 14-243цс19) від 04 вересня 2019 року у справі

№ 202/32532/13-ц (провадження № 14-374цс19).

У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що їй не було відомо про розгляд цієї справи, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи доказів отримання судових повісток.

Вказані доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, зокрема заявою ОСОБА_2

від 29 травня 2015 року про розгляд справи 18 червня 2015 року (день ухвалення апеляційним судом оскаржуваного рішення) без її участі

(а.с. 156).

Також у касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що кредитор та позичальник ОСОБА_1 без її згоди внесли зміни до кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності як поручителя, а тому її порука відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинилась.

Судом встановлено, що відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договорів поруки

від 14 березня 2008 року № SR-302/069/2008/ та SR-302/069/2008/1 кожен із поручителів поручився перед кредитором та зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов`язань перед

кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань. Кожен із поручителів разом із боржником відповідають перед банком як солідарні боржники.

13 липня 2009 року, 28 квітня 2011 року та 29 листопада 2013 року між

ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 були укладені додаткові договори

до кредитного договору від 14 березня 2008 року № МL-302/069/2008, згідно з умовами яких були внесені зміни щодо основного зобов`язання, за виконання якого поручилися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме: зміни порядку та строків погашення частини суми кредиту; надання позичальнику нового траншу в сумі 3 300,66 дол. США з метою погашення прострочених процентів; зміна розміру процентної ставки.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову до поручителя ОСОБА_2 , апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та не перевірив, чи не збільшився обсяг відповідальності останньої у зв`язку із укладенням зазначених додаткових договорів до кредитного договору та чи не припинилася за таких обставин її порука відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.

Будь-які висновки з цього приводу в рішенні апеляційного суду відсутні.

Наведені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині вирішення спору до поручителя

ОСОБА_2 не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку

з чим воно в цій частині підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанцій

в частині вирішення спору до поручителя ОСОБА_2 - скасуванню

з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення

у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пашніна Анна Володимирівна, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня

2015 року скасувати в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк