Справа № 331/5053/21
Провадження № 2/331/221/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог він зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЦФР») з метою отримання фінансових послуг та підписав заяву № від 21 червня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідач при підписанні вказаної заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» складає між ним та позивачем кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначив у позові, що свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконав, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач зобов`язався повернути отримані кредитні кошти, а також сплатити відсотки за користування ними та пеню у випадку прострочення виконання зобов`язань відповідно до умов договору, але у період дії кредитного договору відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за вказаними зобов`язаннями. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 01 квітня 2021 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 158258,96 грн., яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 74112,31 грн., простроченої заборгованості за річними процентами у сумі 16648,19 грн.; простроченої заборгованості за щомісячними процентами у сумі 36534,84 грн., заборгованості за пенею у сумі 30963,62 грн. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також просить стягнути витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2021 року було відкрито по справі спрощене позовне провадження.

Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

Так, позивач звертає увагу суду на те, що позивач при зверненні до суду не надав жодного доказу на підтвердження надання йому кредиту та погашення кредитної заборгованості, зокрема, первинних бухгалтерських документів (платіжних доручень, ордерів про видачу та погашення кредиту тощо).

Наведене, на переконання позивача, позбавляє суд можливості дослідити розрахунок заборгованості за даним кредитним договором, з`ясувати період нарахування відсотків та їх розмір, а відтак і встановити осяг зобов`язань між сторонами.

При цьому, він вважає зроблений позивачем розрахунок боргу одностороннім документом, який не є належним та допустимим доказом наявності боргу.

Також відповідач зазначає, що він підписував 21 червня 2016 року тільки заяву на отримання кредиту, а сам кредитний договір він не підписував, і при цьому він не був ознайомлений з умовами кредитування, на які посилається позивач.

Після отримання позовної заяви з додатками та ознайомлення з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» позивач вважає, що окремі їх пункти є несправедливими, а саме: пункт 1.7. «Зміна кредитодавцем умов кредитного договору»; пункт 3.3. щодо ціни договору, процентів, які складаються із трьох складових: початковий процент, щомісячний та річний процент, при цьому щомісячний та річний процент сплачуються щомісячно і фактично збільшують сукупну вартість кредиту; пункт 7.1. щодо розгляду усіх спорів стосовно кредитного договору у постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Українська спілка правників».

Тому відповідач вважає, що при укладенні кредитного договору з ТОВ «ФК «ЦФР» у вигляді підписання заяви про приєднання позивач не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач.

Крім того, відповідачем було надіслано до суду клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 09 червня 2022 року було задоволено.

Позивач, у свою чергу, надіслав до суду відповідь на відзив та додаткові докази на обґрунтування заявлених позовних вимог, де вказав про те, що доводи відповідача є необґрунтованими, а усі надані ним докази є такими, що повністю підтверджують заявлені позовні вимоги.

Представник позивача, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, надав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відрядженні, яка надійшла на електронну адресу суду без використання електронного цифрового підпису. Щодо заяви відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Пунктами 12, 32 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що електронний підпис - це електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис.

Частиною першою, другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14, 16 пункту 1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, електронний документ - це оригінал електронного документу з обов`язковими реквізитами, що надають йому юридичної сили, в тому числі з електронним цифровим підписом автора. Електронний цифровий підпис - це електронний цифровий підпис в форматі, що забезпечує можливість встановлення дійсності підпису у довгостроковому періоді (після закінчення строку чинності сертифіката), визначеному відповідно до вимог законодавства. ЕЦП використовується в АСДС для підписання та погодження (візування) інформаційних ресурсів в цілому або фіксування певних дій з ними (внесення зауважень, пропозицій, погодження частини тексту тощо).

Відповідно до частин першої, четвертої та восьмої статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 15.1 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Заява відповідача від 20.09.2022 подана в електронній формі без використання електронного цифрового підпису, що позбавляє суд ідентифікувати особу заявника, отже вважаються не підписаною особою, яка його подала.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України письмові заяви, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

За наведених обставин, заяву ОСОБА_1 , яка надійшла на електронну пошту Жовтневого районного суду м. Запоріжжя без використання електронного цифрового підпису, необхідно повернути заявнику без розгляду.

На підставі вищевикладеного, та враховуючи те, що відповідачем надано відзив на позов, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

При цьому суд зауважує, що провадження у справі триває значний час, судові засідання у справі неодноразово відкладалися через неявку саме відповідача ОСОБА_1 та його представника , а надмірна тривалість провадження по справі не відповідає вимогам «розумного строку» та порушує права позивача, а також приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка гарантує кожній фізичній та юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною.

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, заперечення проти задоволення позову з боку відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ФК «ЦФР» з метою отримання фінансових послуг та підписав заяву № від 21 червня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідач при підписанні вказаної заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» складає між ним та позивачем кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився з кредитним договором до його укладення і згоден з усіма його умовами, свій примірник зазначеної заяви отримав, Умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР» згоден отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця.

До кредитного договору банк додав графік платежів, який підписаний 21 червня 2016 року ОСОБА_1 .

Згідно з наданим банком розрахунком у відповідача ОСОБА_1 станом на 01 квітня 2021 року утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 158258,96 грн., яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 74112,31 грн., простроченої заборгованості за річними процентами у сумі 16648,19 грн.; простроченої заборгованості за щомісячними процентами у сумі 36534,84 грн., заборгованості за пенею у сумі 30963,62 грн.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються фінансовими установами, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова установа має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір від 21 червня 2016 року є договором приєднання і складається не лише із заяви ОСОБА_1 № від 21 червня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», а також із графіку платежів за підписом ОСОБА_1 про ознайомлення зі всіма умовами кредитування, зокрема: сумою та валютою кредитування, видами і ставками процентів, розміром пені, з якими відповідач погодився у повному обсязі та які, у тому числі, містять умови, ставки, порядок нарахування фінансовою установою позичальнику процентів та пені.

Суд у цій справі виходить з презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору (ст.204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України).

Оскільки правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом із матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримав і користувався вищезазначеним кредитом, наданим позивачем, але належним чином не виконував своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, довідкою №-8498605-SG від 15 червня 2022 року щодо графіку руху коштів по кредиту, копією платіжного доручення №І84887608 від 21 червня 2016 року, копіями бухгалтерських довідок, копією витягу з реєстру пакету послуг ОКМ 48 ТОВ «МАЙСЕЙФЕТІ» за 21 червня 2016 року, копією витягу з реєстру оплачених страховок ЗАТ СК «ТАС» за 21 червня 2016 року.

Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від позивача за вищезазначеним кредитним договором у цій справі, а із розрахунку заборгованості та довідки №-8498605-SG від 15 червня 2022 року щодо графіку руху коштів по кредиту встановлено, що позичальник частково сплачував заборгованість.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 74112,31 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

У той же час, судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили сплату початкового проценту у розмірі 2,00 % від суми кредиту (1400,00 грн.), щомісячних процентів за кредитом у розмірі 2,39 % від суми кредиту та річних процентів у розмірі 14,99 % від суми боргу за договором, які сплачуються згідно з графіком платежів, та щоденної пені у розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення. При цьому, відповідно до умов договору, кредит надається строком на 18 місяців, датою надання кредиту вказано 21 червня 2016 року, а згідно з графіком платежів граничним терміном сплати останніх платежів за договором є 05 січня 2018 року.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за річними і щомісячними процентами позивачем фактично нараховувалась у період з 21 червня 2016 року по 01 квітня 2021 року, а заборгованість за пенею фактично нараховувалась у період з 06 серпня 2016 року по 01 квітня 2021 року, в той час коли із графіку платежів встановлено, що граничним терміном погашення зобов`язань за кредитним договором є 05 січня 2018 року.

Натомість, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відтак, саме у межах строку кредитування до 05 січня 2018 року включно відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит, сплачувати проценти та пеню за порушення договірних зобов`язань. Починаючи з 06 січня 2018 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Слід зауважити, що вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених ст.625 ЦК України, позивач не пред`явив.

Зважаючи на це, вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за річними процентами у сумі 16648,19 грн.; простроченої заборгованості за щомісячними процентами у сумі 36534,84 грн., заборгованості за пенею у сумі 30963,62 грн. є частково обґрунтованими і підлягають задоволенню лише за період, що відповідає строку дії кредитного договору. Тобто, підлягає стягненню з відповідача заборгованість станом на 05 січня 2018 року за річними процентами у сумі 14117,71 грн., за щомісячними процентами у сумі 31512,05 грн. та за пенею у сумі 29913,62 грн.

Нарахування позивачем відповідачу за вищезазначеним договором процентів та пені після закінчення строку дії кредитного договору з 06 січня 2018 року по 01 квітня 2021 року (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження № 14-10цс18) та у постанові від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Відповідач та його представник про застосування строку позовної давності не заявляли, тому питання про його застосування у цій справі судом до будь-якої заборгованості відповідача за договором не вирішується.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» слід задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № від 21 червня 2016 року станом на 01 квітня 2021 року у розмірі 149655,69 грн., яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 74112,31 грн., простроченої заборгованості за річними процентами у сумі 14117,71 грн.; простроченої заборгованості за щомісячними процентами у сумі 31512,05 грн., заборгованості за пенею у сумі 29913,62 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Оскільки суд вживав заходи забезпечення позову ухвалою від 28 вересня 2021 року, то відповідно до вимог ч.7 і ч. 8 ст.158 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову строк дії заходів забезпечення позову триває відповідно до зазначеної норми ЦПК України.

Крім того, в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3318,13 грн. (розрахунок: (судовий збір, сплачений за подачу позову до суду, 2373,88 грн. + судовий збір, сплачений за подачу заяви про забезпечення позову, 1135,00 грн.) х суму задоволених позовних вимог банку 149655,69 грн. / суму заявлених позовних вимог банком 158258,96 грн.).

Керуючись ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень», яке знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Сім`ї Прахових, буд.50Б, , заборгованість за кредитним договором № від 21 червня 2016 року, яка утворилася станом на 01 квітня 2021 року, в загальній сумі 149655 (сто сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 69 копійок та 3318 (три тисячі триста вісімнадцять) гривень 13 копійок судового збору, а всього стягнути 152973 (сто п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят три) гривні 82 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» до ОСОБА_1 відмовити.

Строк дії заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2021 року, а саме: накладення арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , триває відповідно до ч.7 і ч. 8 ст.158 ЦПК України, тобто протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили, а якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 20 вересня 2022 року.

Суддя: О.Є. Жукова