Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2317/18

13 вересня 2022 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника позивача, адвоката - Жирика Я.І.,

представника відповідача, адвоката - Куцого О.С.,

розглянувши в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

31.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь - 2000 (дві тисячі) доларів США заборгованості за договором позики (розписки) від 24.07.2008 року, а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що жодного договору позики відповідач ОСОБА_2 з позивачем ОСОБА_1 не укладала, підпис, який є у розписці від 24.07.2008 року, їй не належить і є підробленим.

Просив суд у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що 24.07.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір безпроцентної позики, на підтвердження якого 24.07.2008 року ОСОБА_2 було видано ОСОБА_1 боргову розписку, в якій нею було зазначено, що вона, ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі дві тисячі доларів США, що еквівалентно 9700 гривень (дев`ять тисяч сімсот гривень).»

Таким чином, вказана розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 та містить істотні умови укладеного між сторонами договору позики, а саме підтверджує факт отримання ОСОБА_2 вказаної суми, містить зобов`язання повернути ці грошові кошти, та містить дату отримання коштів - 24.07.2008 року.

Суд констатує, що згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умови договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.2 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, у позивача ОСОБА_1 є право, передбачене ст.1049 ЦК України пред`явити ОСОБА_2 вимогу про повернення протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги позики за розпискою від 24.07.2008 року, а саме грошових коштів у сумі дві тисячі доларів США.

Позивач скористався своїм правом та направив відповідачу у письмовій формі вимогу про повернення позики, цінним листом з описом вкладення, яку відповідач отримала 22.07.2018 року. В даній вимозі ОСОБА_1 вказав як адресу для листування, банківські реквізити для здійснення переказу на його особистий рахунок з метою добровільного повернення суми позики, та номер свого засобу зв`язку. Однак, ОСОБА_2 не скористалася цією можливістю, суму позики в добровільному порядку не повернула.

Крім того, заперечуючи факт укладення з позивачем ОСОБА_1 шляхом написання розписки договору позики, відповідач ОСОБА_2 просила суд призначити судову почеркознавчу експертизу для встановлення чи підпис в розписці від 24.07.2008 року про отримання нею коштів належить їй чи іншій особі.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року така експертиза була призначена, а матеріали справи скеровані експертам Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України для її проведення.

Однак, 02.02.2022 року вказані матеріали справи були повернені експертною установою з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи в зв"язку з ненаданням ОСОБА_2 вільних та експериментальних зразків її підпису, а також неоплатою вартості експертизи.

Дані обставини, на думку суду, свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 , заявляючи клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, не була зацікавлена в її проведенні, а лише таким чином намагалася затягнути розгляд даної цивільної справи.

Судом також перевірено, що у борговій розписці від 24.07.2008 року зобов`язання виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався.

Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 2000 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому укладення і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно з'ясовано, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо повернення боргу позивачу, уникає зустрічей з позивачем.

Відповідачем - ОСОБА_2 не спростовано отримання коштів у позивача згідно розписки, оригінал якої долучений до матеріалів справи.

Тому суд, враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, приходить до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 .

Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , з відповідача в користь позивача слід стягнути 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, ст.ст.202, 205, 509, 526, 610, 625, 626, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст.141, ст.207, ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 , - 2000 (дві тисячі) доларів США заборгованості за договором позики (розписки) від 24.07.2008 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 , - 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 23.09.2022 року.