У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Марків Ю.С.,

за участі секретаря судового засідання Чапля В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали подання державного виконавця Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Юрчишина Ю. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання ним своїх зобов`язань по виконавчих документах, -

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Юрчишин Ю. звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання ним своїх зобов`язань по виконавчих документах.

Подання мотивує тим, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №65855929, яке включає в себе 6 виконавчих проваджень, про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 71549,26 грн. В межах зведеного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, однак згідно повідомлення МВС України за боржником не зареєстровано транспортних засобів. Окрім цього, актами державного виконавця від 29.10.2020 року, 24.06.2021 року, 13.07.2021 року здійснено вихід за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , однак встановлено, що боржник за даними адресами не знаходиться. Вказує, що наявність боржника ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань, покладених на нього вищезгаданим виконавчим документом є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Представник Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судові засідання 22.09.2022 року та 23.09.2022 року не з`явився, хоча й повідомлявся належним чином про дату, час та місце проведення такого шляхом направлення ухвали про відкриття провадження від 20.09.2022 року, яка ними отримана 21.09.2022 року та шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду на офіційну електронну адресу Франківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та яка ними отримана 22.09.2022 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Разом з тим, неявка в судове засідання представника заявника не перешкоджає розгляду вказаного подання.

Вивчивши матеріали справи, беручи до уваги ст.441 ЦПК України, суд вважає, що дане подання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавленим права в будь-який час повернутись в Україну.

Так, згідно ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров`я людей.

Згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Враховуючи вказані вимоги закону для задоволення подання державного виконавця про здійснення згаданого тимчасового обмеження конституційних прав громадянина України, які також гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод повинні бути достатньо вагомі підстави, які свідчили б про необхідність застосування такого заходу, насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення. Такими, зокрема, можна вважати встановлення факту свідомого ухилення боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи від виконання судового рішення, вчинення дій, що свідчили б про намагання шляхом виїзду за межі України ухилитись від виконання рішення суду, тощо.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може, зокрема, свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 згаданого Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, тощо.

Отже, зі змісту вищезазначених норм вбачається, що обов`язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, в інтересах національної чи громадської безпеки, з метою захисту прав і свобод інших громадян.

На підставі визначених у ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов`язок не заважають будь які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, всупереч вимогам процесуального закону, державним виконавцем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Окрім того, відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» станом на час відкриття виконавчого провадження копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами. У разі якщо у виконавчому документі зазначено адреси електронної пошти стягувача та/або боржника, документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та/або боржнику також електронною поштою. На підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами. Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

Окрім того, матеріали подання не містять жодного доказу, що боржнику було відомо про необхідність з`явитися до державного виконавця та надати пояснення.

На думку суду, матеріали справи також не містять доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань. Більш цього, матеріали подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання ним своїх зобов`язань по виконавчих документах містять лише подання державного виконавця без долучення жодного доказу на підтвердження наведених у поданні обставин.

Оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, необхідність тимчасового обмеження у виїзді за кордон з підстав наявності у ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань, за відсутності доказів ухилення від виконання зобов`язань, не може бути підставою для задоволення подання.

Отже, зважаючи на вищенаведене, суд приходить переконання, що звернувшись з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Юрчишин Ю., всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, те, що згідно з вимогами ст.441 ЦПК України дане подання розглядається негайно, за участю державного виконавця, однак такий в судове засідання не з`явився, хоча й був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого, відтак, на думку суду, у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України слід відмовити за недоведеністю ухилення боржника від виконання зобов`язань.

На підставі наведеного, керуючись ст.12, 260, 261, 441 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, суд,-

постановив:

у задоволенні подання державного виконавця Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Юрчишина Ю. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання ним своїх зобов`язань по виконавчих документах - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя Марків Ю.С.