Ухвала

Іменем України

19 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 638/5314/20

провадження № 61-8985ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року у складі суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Лобова О. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м. Харків, про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи та повернення квартири,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м. Харків, про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, у якому просила розірвати договір довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, укладеного 29 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В., зареєстрований в реєстрі за №1221 та повернути їй передану у власність ОСОБА_3 належну на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

У листопаді 2021 року відповідач ОСОБА_3 через представника звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про розірвання договору довічного утримання, укладеного 29 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В., зареєстрований в реєстрі за №1221 та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 виконував обов`язки по договору довічного утримання з 29 липня 2015 року до 01 квітня 2020 року. Таким чином, виконання договору здійснювалось протягом 4 років та 8 місяців. Мінімальний розмір грошового забезпечення, встановлений договором, оцінений сторонами визначений на суму 2 500 грн, тобто за 56 місяців, які минули після початку догляду і утримання ОСОБА_1 мінімальні витрати мали б складати 140 000 грн. Проте, із урахуванням витрат на комунальні послуги за обслуговування квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загалом прямі витрати ОСОБА_3 складали значно більшу суму, яка дорівнює 1/2 вартості квартири на цей час. При цьому, під час визначення частки у квартирі, яка залишиться у власності ОСОБА_3 після припинення договору мають бути враховані не тільки документально підтверджені витрати на утримання ОСОБА_1 , які складають 200 048,94 грн, але і час протягом якого здійснювався догляд відчужувача. Поняття догляду не має матеріального виразу і тому, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі, яке не можливо ототожнити із матеріальним утриманням, але яке має бути враховано при визначенні частки у праві власності, яке залишається за набувачем. Тому, позивач за зустрічним позовом просить суд врахувати як витрати, які були ним здійснені під час виконання договору так і ступінь догляду, який здійснювався набувачем протягом 56 місяців і залишити за ним 1/2 частки у праві власності на квартиру, яка є предметом договору довічного утримання в разі його розірвання за рішенням суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року, у складі судді Хайкіна В. М., у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в силу частини 2 статті 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Умовами пред`явлення зустрічного позову є: 1) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; 2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Суд першої інстанції вказав, що предметом спору за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м. Харків, про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, у якому просила розірвати договір довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, укладеного 29 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В., зареєстрований в реєстрі за №1221 та повернути їй передану у власність ОСОБА_3 належну на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а предметом спору за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , є розірвання договору довічного утримання, укладеного 29 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В., зареєстрований в реєстрі за №1221 та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_2 . Об`єднання вказаних позовів в одне провадження та спільний їх розгляд є недоцільним, оскільки, позови містять різний зміст вимог, а також обставин, які підлягають доказуванню, більш того прийняття зустрічного позову призведе до невиправданого затягування розгляду справи за первісним позовом, зважаючи на час пред`явлення первісного позову до суду, а тому суд вважав відмовити у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднанні вимог за зустрічним позовом в одне провадження із первісним позовом. Відповідач не обмежений у праві на звернення до суду з позовною заявою на загальних підставах.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку.

Оскарженою постановою Полтавського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року судом першої інстанції було вирішено питання про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви заявнику на підставі частини другої статті 194 ЦПК України. Така ухвала суду охоплюється поняттям «заява позивача (заявника)», яке міститься у пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України, тому ця ухвала підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. Отже, виходячи зі змісту положень частини шостої статті 185, частин другої, третьої статті 194, пункту 15.10 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ухвала суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви підлягає апеляційному оскарженню у відповідності до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України.

Апеляційний суд зазначив, що умовами пред`явлення зустрічного позову є: 1) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; 2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень. Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічний позов не є похідною вимогою від первинного позову, а є вимогою, яка повістю (або частково) виключить задоволення первинного позову. Правова природа зустрічного позову в тому, що він робить неможливим розгляд первісного позову без зустрічного, оскільки направлений на зарахування вимог або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову, або коли виникають з одних правовідносин.

Апеляційний суд вказав, що судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що: предметом спору за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м. Харків про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, є розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, укладеного 29 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В. в реєстрі за №1221, та повернення їй переданої у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 ; предметом спору за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності є розірвання вказаного договору та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Суд першої інстанції зробив неправильний висновок при відмові ОСОБА_3 у прийнятті зустрічної позовної заяви, оскільки з обставин справи випливає, що зустрічний позов підлягає прийняттю, адже задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Крім того, спір за первісним та зустрічним позовами стосується одного і того ж нерухомого майна та виник між тими ж сторонами, а отже розгляд останніх є доцільним в одному провадженні. З урахуванням викладеного, колегія суддів зробила висновок про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви та направлення даної цивільної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

14 вересня 2022 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Бочаровою Л. І., на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 20 липня 2022 року у справі № 237/3566/17; від 21 квітня 2021 року у справі № 766/12340/17; від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18; від 27 січня 2021 року у справі № 908/1688/20; від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1583/20, внаслідок чого не було застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягають до застосування у подібних правовідносинах.

Зазначає, що спори не стосуються права власності на нерухоме майно, оскільки у первісному позові підіймається питання про розірвання договору довічного утримання через неналежне виконання набувачем за договором ( ОСОБА_3 ) взятих на себе обов`язків, а у зустрічному позові підіймається питання про розірвання договору довічного утримання через нібито наявну неможливість у відповідача ОСОБА_3 продовження виконання зазначеного договору з підстав, що мають суттєве значення та належним його виконанням до моменту виникнення указаних підстав, що у свою чергу, вказує на те, що останні не мають спільного предмету позову, а відтак зустрічний позов не є взаємопов`язаним із первісним позовом, що суперечить положенням частини другої статті 193 ЦПК України. Також судом залишено поза увагою те, що відповідачем, який був обізнаний про існування справи починаючи з липня 2020 року та приймав участь у її розгляді через представників, зустрічну позовну заяву було подано до суду по спливу більше ніж 16 місяців з дати відкриття провадження у справі, без порушення питання про продовження строку на її подання, що у свою чергу вказує на пропуск відповідачем встановлених частиною першою статті 193 та статтею 178 ЦПК України строків для подання зустрічної позовної заяви та також дає підстави для її повернення відповідно до положень частини третьої статті 194 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 333/6667/20 (провадження № 61-10400сво21) вказано, що «процесуальним законом визначено уніфікований, єдиний підхід при застосуванні наслідків подання позовної заяви (як первісної, так і зустрічної), яка подана без додержання вимог, що визначені ЦПК України. Таким чином існує необхідність і у застосуванні єдиного підходу при реалізації учасниками справи права на апеляційне оскарження ухвали суду про повернення позовної заяви (як первісної, так і зустрічної). У пункті 15.10 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України зазначено, що разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6-9, 11, 14-16, 20, 22, 23, 37-39 частини першої статті 353 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову, про відмову у прийнятті або повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження), чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали. Зі змісту вказаної норми слідує, що ухвала про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову підлягає апеляційному оскарженню. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 серпня 2020 року судом першої інстанції було вирішено питання про повернення заявнику зустрічної позовної заяви на підставі частини третьої статті 194 ЦПК України. Така ухвала суду охоплюється поняттям «заява позивача (заявника)», яке міститься у пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України, тому ця ухвала підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. Отже, виходячи зі змісту положень частини шостої статті 185, частин другої, третьої статті 194, пункту 15.10 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ухвала суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви підлягає апеляційному оскарженню у відповідності до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 522/9011/19 (провадження № 61-6642св21) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним. При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного позову: або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин; або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача). Задоволення зустрічного позову спричиняє відмову в задоволенні первісного позову, однак не виключає можливості як задоволення обох вимог, так і однієї повністю, а іншої частково. В даному випадку як первісний позов ОСОБА_1, так і зустрічний позов ОСОБА_2 виникли з одних правовідносин, що пов`язанні з оформленням спадкових прав після смерті НОМЕР_1 , їх спільний розгляд сприяв оперативному і правильному вирішенню спору, дозволив повно і об`єктивно встановити фактичні взаємовідносини сторін та виключив ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень».

Апеляційний суд встановив, що: предметом спору за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції м. Харків, про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, є розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи, укладеного 29 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В., зареєстрованого в реєстрі за №1221, та повернення їй передану у власність ОСОБА_3 належної на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 ; предметом спору за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності є розірвання вказаного договору та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частки у квартирі АДРЕСА_1 .

За таких обставин, встановивши, що задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а спір як за первісним, так і за зустрічним позовами стосується одного і того ж нерухомого майна та виник між тими ж сторонами, а отже розгляд останніх є доцільним в одному провадженні, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилання на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 766/12340/17, від 20 липня 2022 року у справі № 237/3566/17 необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин. Посилання на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18, від 27 січня 2021 року у справі № 908/1688/20, від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1583/20 не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Аргумент касаційної скарги про те, що зустрічну позовну заяву було подано з пропуском строку для подання зустрічної позовної заяви та без порушення питання про продовження строку на її подання необґрунтований, оскільки суд першої інстанції вважав, що відсутні умови, передбачені частиною другою статті 193 ЦПК України, для пред`явлення зустрічного позову. Натомість апеляційний суд встановив, що існують умови, передбачені частиною другою статті 193 ЦПК України, для пред`явлення зустрічного позову. Пропуск строку і відсутність заяви (клопотання) про продовження строку на подання зустрічного позову (тобто дотримання вимог частини першої статті 193 ЦПК України) ні суд першої, ні апеляційної інстанції не встановлювали.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м. Харків, про розірвання договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи та повернення квартири.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков