Справа № 450/1620/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/187/22 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: Х.Б. Колич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 (правонаступника ОСОБА_4 ) до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області правонаступника Реєстраційної служби Пустомитівського РУЮ Львівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсним та скасування державної реєстрації та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (правонаступника ОСОБА_4 ), третя особа Пустомитівська районна державна адміністрація про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в:

06.07.2016 року ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області (правонаступника Реєстраційної служби Пустомитівського РУЮ Львівської області), ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації.

Позов обгрунтовувала тим, що вона ( ОСОБА_4 ) в листопаді 2010 року купила у своєї тітки ОСОБА_5 належний їй на праві власності будинок АДРЕСА_1 . 10.11.2010 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,1999 га, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:008:0201. Після укладення договору дарування, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу на звороті державного акту на право власності на земельну ділянку зробила відмітку про те, що 10.11.2010 року нею посвідчено договір дарування земельної ділянки, на підставі якого право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_4 . На час вчинення даного правочину реєстрація земельних ділянок не проводилась. Тому, маючи в наявності оригінали документів, вона не могла припустити, що тітка може повторно виготовити новий правовстановлюючий документ на земельну ділянку. 16.09.2015 року їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_1 (внук ОСОБА_5 ), опублікувавши 29.05.2014 року в газеті «Ваш магазин» оголошення про втрату оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 853810, подав в реєстраційну службу Пустомитівського РУЮ Львівської області довіреність, видану ОСОБА_5 на представництво її інтересів в суді, і ксерокопію державного акту для проведення державної реєстрації за ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1999 га, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:008:0201, та реєстрації її поділу на дві земельні ділянки. Відтак, державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Паньків А.Ф. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14011166 від 24.06.2014 року та на ім`я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним номером 23433208 від 26.06.2014 року замість нібито втраченого державного акту на земельну ділянку серії ЯК № 853810, видавник Управління Держкомзему у Пустомитівському районі Львівської області від 12.03.2010 року. Після проведення незаконної державної реєстрації та видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, Реєстраційною службою Пустомитівського РУП Львівської області прийнято рішення про поділ земельної ділянки площею 0,1999 га на дві окремі- площею 0,1682 га, кадастровий номер :01:004:0188, та площею 0,0317 га, кадастровий номер :01:004:0188 та проведено їх державну реєстрацію. Вважає, що свідоцтво про право власності, індексний номер 23433208, видане 24.06.2014 року на ім`я ОСОБА_5 , підлягає визнанню недійсним, а державні реєстрації на дві ділянки підлягають скасуванню, оскільки відповідач ОСОБА_1 подав до реєстраційної служби довіреність виключно на представництво інтересів в суді, а не на державну реєстрацію чи поділ земельної ділянки та державну реєстрацію новоутворених в результаті поділу земельних ділянок. Зазначає, що державна реєстрація речового права на земельну ділянку за ОСОБА_5 , видача їй свідоцтва про право власності на земельну ділянку, поділ і державна реєстрація двох земельних ділянок були здійснені після набуття нею ( ОСОБА_4 ) власності на земельну ділянку площею 0,1999 га на підставі договору дарування. Даний договір дарування є чинним, не був та не є визнаний недійсним до цього часу, а оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку з відміткою нотаріуса про перехід права власності до ОСОБА_4 знаходиться у позивача та не втрачений. У зв`язку з наведеним просила позов задоволити.

15.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 , третя особа Пустомитівська районна державна адміністрація про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним.

Зустрічний позов обгрунтовував тим, що станом на час укладення договору дарування земельної ділянки площею 0,1999 га за адресою АДРЕСА_1 (10.11.2010 року), ОСОБА_5 не могла самостійно прочитати текст такого договору. Враховуючи, що в тексті оспорюваного договору відсутні будь-які посилання на те, що такий було прочитано ОСОБА_5 іншою особою, такий договір дарування укладено з порушенням вимог законодавства, оскільки особу, яка підписувала договір не було поставлено до відома, що саме вона підписувала 10 листопада 2010 року. Таким чином, договір дарування від 10.11.2010 року не відповідав вільному волевиявленню ОСОБА_5 на укладення такого договору. Зазначав, що ОСОБА_5 до дня смерті вважала себе власником земельної ділянки. 09.12.2014 року ОСОБА_5 підписала нотаріально посвідчену заяву про проведення поділу земельної ділянки. Дану заяву ОСОБА_5 перед її підписанням зачитано приватним нотаріусом Мельник Г.Я., про що зроблена відповідна відмітка у заяві. Вважає, що у 2014 році ОСОБА_5 вважала себе власником спірної земельної ділянки і розпорядилася нею за власною волею, поділила її на дві окремі ділянки, чого б вона не змогла вчинити, якщо б вона дійсно свідомо, з власної волі вчинила оспорюваний правочин та подарувала зазначену земельну ділянку ОСОБА_4 . За таких обставин, договір дарування земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1999 га, від 10.11.2010 року підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 203 ЦК України. Просив зустрічний позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 (правонаступника ОСОБА_4 ) до Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області (правонаступника Реєстраційної служби Пустомитівського РУЮ Львівської області), ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23433208 від 24.06.2014 року, видане Реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14011166 від 24.06.2014 року.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18679593 від 17.01.2015 року на земельну ділянку площею 0,1682 га, кадастровий номер :01:004:0188 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18653209 від 16.01.2015 року на земельну ділянку площею 0,0317 га, кадастровий номер :01:004:0189 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Пустомитівська районна державна адміністрація - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 551,20 (п`ятсот п`ятдесят одну гривню 20 копійок) грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що згідно матеріалів справи ОСОБА_5 не могла самостійно прочитати текст договору дарування від 10.11.2010 року, а вказівки на те, що такий було прочитано для неї іншою особою у тексті договору відсутні. Відтак, договір дарування від 10.11.2010 року укладено з порушенням вимог законодавства України, оскільки особу, яка підписувала договір не було поставлено до відома, що саме вона підписувала. У матеріалах справи відсутні докази того, що оспорюваний договір відповідав справжньому волевиявленню ОСОБА_5 , що в свою чергу є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ст. 215 та ч.3 ст.203 ЦК України. Відповідно до висновку експерта №7 від 03.06.2019 року, оспорюваний договір ОСОБА_5 при гостроті зору кращого ока 0,1 не корегованого самостійно без допоміжних засобів (окуляри, лупа, призма) прочитати не мала можливості. Крім того, суд першої інстанції не врахував покази свідків, якими підтверджується той факт, що ОСОБА_5 не мала окулярів, за допомогою яких вона б могла прочитати договір дарування від 10.11.2010 року. Вважає, що відповідно до ст. 216 ЦК України договір дарування не створює жодних юридичних наслідків для його сторін, оскільки підлягає визнанню недійсним, що підтверджує безпідставність поданого ОСОБА_4 позову.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити.

У засіданні колегії суддів Шпорт Т.В. та її представник ОСОБА_6 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримав з підстав наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК Укрїани, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Статтею 83 цього Кодексу визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Відповідно до положень ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 126 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, пердбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 цієї статті право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину.

При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.

З 1 січня 2013 року набрали чинності Закони України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів» та «Про державний земельний кадастр», згідно з якими з 2013 року впроваджено ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно як єдиної державної інформаційної системи, яка має містити відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

На час виникнення спірних правовідносин щодо проведення державної реєстрації прав на спірну земельну ділянку умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначав Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Так, згідно пункту 4 Порядку у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, зокрема, на земельну ділянку.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до пункту 35 Порядку під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права.

Пунктом 36 Порядку визначено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком, якими є , зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно пункту 48 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, реєстрація якого проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку заявник подає органові державної реєстрації прав: 1) завірену в установленому порядку органом, що видавав документ, копію примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа; 2) оголошення про втрату документа у регіональних друкованих засобах масової інформації за місцем розташування нерухомого майна, в якому повинні бути зазначені назва документа, його номер і дата видачі, на чиє ім`я виданий, яким органом (крім випадків пошкодження чи зіпсування документа).

За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор органу державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію права власності з видачею свідоцтва на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа. У свідоцтві зазначається серія, номер, назва, дата видачі та суб`єкт, який здійснив видачу втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа.

Встановлено, що 10.11.2010 року між ОСОБА_5 («дарувальник») та ОСОБА_4 («обдаровувана») укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сагайдак О.П., зареєстрований в реєстрі за № 98, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №9231590, виданим 10.11.2010 року, номер правочину в Державному реєстрі правочинів 4201918.

За умовами зазначеного договору дарування ОСОБА_5 безоплатно передала, а ОСОБА_4 прийняла в дар у власність належну дарувальнику ( ОСОБА_5 ) земельну ділянку площею 0,1999 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:008:0201, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Дана земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №853810, виданого на підставі рішення Давидівської сільської ради від 31.10.2008 року №380, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12.03.2010 року за №01:10:458:00041.

Згідно пункту 13 договору дарування від 10.11.2010 року, договір набуває юридичної сили з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до пункту 17 договору дарування право власності на земельну ділянку у обдаровуваної ОСОБА_4 посвідчується цим договором, додатком до якого є державний акт на право приватної власності на землю, реквізити якого зазначені в п. 3 цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на звороті договору дарування приватним нотаріусом Сагайдак О.П. зроблено посвідчувальний напис: «Договір підписано сторонами у моїй присутності. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_5 земельної ділянки, що відчужується, перевірено».

Таким чином, підписуючи договір дарування від 10.11.2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сагайдак О.П., зареєстрований в реєстрі за № 98, ОСОБА_5 вільно, на власний розсуд розпорядилася належною їй земельною ділянкою, безоплатно передавши її в дар у власність ОСОБА_4 . Факт того, що даний правочин, предметом якого була земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1999 га, в АДРЕСА_1 , відбувся, підтверджується матеріалами нотаріальної справи, а саме Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, номер витягу 9231557 від 10.11.2010 року, реєстраційний номер в Державному реєстрі правочинів 4201918.

Судом встановлено, що 23.06.2014 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Паньківа Андрія Федоровича із заявою за реєстраційним номером 7122302 про проведення за ОСОБА_5 державної реєстрації речових прав на земельну ділянку площею 0,1999 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:008:0201.

Для посвідчення своїх повноважень, як представника ОСОБА_5 , ОСОБА_1 надав довіреність, видану від 15.05.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вовк Т.Р., зареєстровану в реєстрі за № 531, якою ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником у судах з усіма процесуальними правами та обов`язками, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі в процесі та вчинення інших дій, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень.

24.06.2014 державний реєстратор Паньків А.Ф. прийняв рішення №14011166 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким вирішив провести державну реєстрацію права власності, форма власності - приватна, на земельну ділянку площею 0,1999 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:008:0201, за суб`єктом ОСОБА_5 та видано ОСОБА_5 Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.06.2014 року, індексний номер 23433208.

Судом встановлено, що 09.12.2014 року ОСОБА_5 підписала заяву серія НАЕ 874108 про проведення поділу земельної ділянки площею 0,1999 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:008:0201 на земельні ділянки площами: ділянка № 1 - 0,0317 га та ділянка № 2 - 0,1682 га. Справжність підпису ОСОБА_5 на заяві посвідчена державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., зареєстровано в реєстрі за №3-557.

Також, 09.12.2014 року ОСОБА_5 згідно довіреності серія НАЕ 874107, посвідченої державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., зареєстрованої в реєстрі за №3-556, уповноважила ОСОБА_1 на вчинення дій щодо юридичних та фізичних осіб, спрямованих на виникнення та здійснення цивільних прав і обов`язків, а також захисту цих прав та інтересів на її ім`я і від її імені.

Діючи на підставі довіреності, ОСОБА_1 від імені ОСОБА_5 здійснив поділ земельної ділянки площею 0,1999 га, кадастровий номер :01:008:0201, на дві земельні ділянки - площею 0,0317 га, кадастровий номер :01:004:0189, та площею 0,1682 га, кадастровий номер :01:004:0188.

16.01.2015 року державний реєстратор прав на нерухоме Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області майно ОСОБА_7 прийняла рішення №18653209 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності - приватна, на земельну ділянку, що розташована АДРЕСА_1 , площею 0,0317 га кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0189, за суб`єктом ОСОБА_5 та видано ОСОБА_5 Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.01.2015 року, індексний номер 32286762.

17.01.2015 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Паньків Андрій Федорович прийняв рішення №18679593 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності - приватна, на земельну ділянку, що розташована АДРЕСА_1 , площею 0,1682 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0188 за суб`єктом ОСОБА_5 та видано ОСОБА_5 Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.01.2015 року, індексний номер 32342065.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до державного реєстратора реєстраційної служби Пустомитівського РУЮ з метою проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1999 га, кадастровий номер :01:008:0201 за ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_1 , разом іншими документами подав у реєстраційну службу копію, опублікованого 29.05.2014 року в газеті «Ваш магазин» оголошення про втрату оригіналу державного акту, в той час як оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 853810, виданого управлінням Держкомзему у Пустомитівському районі 12.03.2010 року, з відміткою приватного нотаріуса Сагайдак О. П. про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_4 , був долучений до договору дарування земельної ділянки від 10.11.2010 року та знаходився в останньої.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 (правонаступника ОСОБА_4 ) про визнання незаконним рішення, визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсним та скасування державної реєстрації земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що на час державної реєстрації відповідачем ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1999 га, кадастровий номер :01:008:0201, за ОСОБА_5 , дана земельна ділянка вже не перебувала у власності останньої, оскільки була безоплатно передана у власність ОСОБА_4 на підставі договору дарування земельної ділянки, укладеного 10.11.2010 року. При цьому, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.06.2014 року, індексний номер 23433208, видане замість втраченого державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №853810, підлягає визнанню недійсним, оскільки такий втрачено не було, а було передано ОСОБА_4 як додаток до договору дарування від 10.11.2010 року. Відтак, рішення про державну реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_5 , площею 0,1999 га, кадастровий номер :01:008:0201, а в подальшому рішення про державну реєстрацію двох земельних ділянок - площею 0,0317 га, кадастровий номер :01:004:0189, та площею 0,1682 га, кадастровий номер :01:004:0188 за ОСОБА_5 , підлягають визнанню недійсними та скасуванню, оскільки порушують право власності позивача на подаровану ОСОБА_4 земельну ділянку.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання договору дарування земельної ділянки від 10.11.2010 року недійсним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно положень ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 (правонаступника ОСОБА_4 ) про визнання договору дарування від 10.11.2010 року недійсним, ОСОБА_1 посилався на те, що на час підписання оскаржуваного договору дарування ОСОБА_5 мала значні вади зору, не могла самостійно прочитати текст договору дарування та такий не було прочитано їй іншою особою, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_5 на укладення оспорюваного договору.

Судом на підставі показів лікаря-офтальмолога ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_5 була інвалідом ІІ групи загального захворювання. У 2011 році ОСОБА_5 була прооперована на катаракту правого ока. У виписці зазначено, що згідно запису в амбулаторній картці ОСОБА_5 14.10.2010 року виявлено значне зниження зору, обширну катаракту та підозру на глаукому, діабетичну ретинопатію очей. Гострота зору vis=0,03/0,1 не корегує, підібрати окуляри не вдалося. Наявні у ОСОБА_5 захворювання могли вплинути на її слух та мову, однак ОСОБА_5 чула добре та говорила зрозуміло.

Згідно показів ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та приватного нотаріуса Сагайдак О.П., ОСОБА_5 на час укладення договору була зрячою, окулярів не мала, бачила добре, ходила самостійно, паличкою не користувалася. Ініціатива укладення договору саме в приватного нотаріуса ОСОБА_10 виходила від самої ОСОБА_5 . Договір дарування земельної ділянки ОСОБА_5 підписала самостійно.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.05.2018 року у даній справі було призначено посмертну судово-медичну експертизу, на вирішення якої постановлено питання: чи стан зору покійної ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з врахуванням встановленого 14.10.2010 року діагнозу давав їй можливість 10.11.2010 року самостійно прочитати друкований текст договору дарування земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_1 від 1011.2010 року?

Згідно висновку експерта (комісійна судово-медична експертиза) №193, відповідно до запису окуліста в медичній карті амбулаторного хворого №133194 станом на 14.10.2010 року у гр. ОСОБА_5 гострота зору становила на праве око 0,03 н/к, на ліве 0,1 н/к і їй було встановлено діагноз « ОСОБА_11 катаракта, підозра на глаукому». Враховуючи викладене, комісія не виключає, що гр. ОСОБА_12 10.11.2010 року могла прочитати друкований текст договору.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.12.2018 року за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у данй справі призначено додаткову посмертну судово-медичну експертизу.

Згідно висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №7 комісійної судово-медичної експертизи, шрифт №12 при гостроті зору кращого ока 0,1 не корегованого самостійно без допоміжних засобів (окуляри, лупа, призма) гр. ОСОБА_5 прочитати не мала можливості.

З висновку експерта №7 комісійної судово-медичної експертизи, проведеної експертами Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, на основі записів в медичній карті амбулаторного хворого №133194, вбачається, що при гостроті зору кращого ока 0,1 не корегованого самостійно без допоміжних засобів (окуляри, лупа, призма) гр. ОСОБА_5 прочитати не мала можливості. Однак факт наявності у ОСОБА_5 окулярів на час підписання договору дарування земельної ділянки 10.11.2010 року встановити не вдалося.

Оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що укладаючи договір дарування земельної ділянки 10.11.2010 року, ОСОБА_5 розуміла зміст та наслідки укладеного договору, текст якого їй був зачитаний нотаріусом вголос та підписаний нею власноручно. Крім того, жодна з експертиз, проведених в межах даної справи, не дала чіткого та категоричного висновку про те, що за станом здоров`я ОСОБА_5 не могла прочитати текст договору дарування на час його укладення. Покази ж свідків щодо наявності чи відсутності у ОСОБА_5 окулярів на час укладення договору, на думку колегії, носять суб`єктивний характер, а тому не можуть мати переваги над іншими зібраними у справі доказами. Крім, того позивач ОСОБА_3 при дачі пояснень в суді апеляційної інстанції зіслалась на те, що ОСОБА_5 працювала головним бухгалтером, а тому окуляри у неї були завжди.

З наведених мотивів,підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: О.М. Ванівський

О.Я. Мельничук