Справа № 302/569/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 вересня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

з участю секретарки судового засідання Волощук В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сектору з питань реєстрації Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, Першої чернівецької державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання державної реєстрації речового права на нерухоме майно та свідоцтва на право прийняття спадщини недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 квітня 2021 року, ухвалене суддею Кривкою В. П., повне судове рішення складено 06.04.2021,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сектору з питань реєстрації Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області, Першої чернівецької державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання державної реєстрації речового права на нерухоме майно та свідоцтва на право прийняття спадщини недійсними.

Позов обґрунтувала тим, що рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016 (справа № 302/931/16-ц) у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та неї про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельних ділянок і державних актів на право власності на земельну ділянку із застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017 зазначене рішення суду першої інстанції було скасовано та постановлено нове рішення, яким зазначений позов було задоволено частково та визнано недійсним договір купівлі-продажу земельних ділянок і державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯИ № 884813 площею 0,0947 га; серії ЯИ № 884814 площею 0,0581 га; серії ЯИ № 884815 площею 0,0670 га; серії ЯИ № 884816 площею 0,3533 га, які видані ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 26.03.2018, зокрема було зупинено дію даного рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017, а згодом постановою Верховного Суду від 23.10.2019 це рішення суду апеляційної інстанції скасовано та залишено в силі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016.

Проте ОСОБА_2 , після винесення вказаного рішення суду апеляційної інстанції й яке негайно набрало законної сили, була звернулася до Сектору з питань реєстрації Міжгірської РДА, де, на підставі цього рішення Апеляційного суду Закарпатської області, 06.03.2018 зареєструвала право власності на зазначені вище земельні ділянки за своїм покійним батьком ОСОБА_4 (номер запису 25232587).

Зазначала, що 21 червня 2018 року ОСОБА_2 , знаючи про зупинення судом касаційної інстанції 26.03.2018 дії рішення Апеляційного суду Закарпатської області 13.12.2017, звернулась до Першої чернівецької державної нотаріальної контори, яка діяла в порідку заміщення державного нотаріуса Глибоцької державної нотаріальної контори, де їй державною нотаріускою Мисюк О.М. було видано свідоцтво про право прийняття спадщини за заповітом за померлим батьком ОСОБА_4 та водночас проведено державну реєстрацію згаданих вище земельних ділянок за нею. При цьому ОСОБА_2 фактично ввела нотаріуску в оману, оскільки не повідомила їй про зупинення дії рішення суду апеляційної інстанції.

Посилаючись на наведені вище обставини просила: 1) визнати недійсною державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за ОСОБА_4 від 06.03.2018, № 25232587; 2) визнати незаконним і скасувати свідоцтво на право прийняття спадщини за заповітом, яке видане ОСОБА_2 21.06.2018 за № 88; 3) визнати недійсними державну реєстрацію за ОСОБА_2 речового права на нерухоме майно від 21.06.2018 за №№ 26731486, 26732778, 26733990, 26734985.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.04.2021 цей позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними (недійсними) та скасовано:

- державну реєстрацію речового права на нерухоме майно від 06.03.2018 за № запису про право власності 25232587 за власником ОСОБА_4 , здійснену державною реєстраторкою Міжгірської районної державної адміністрації Галай В.В. ;

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 21.06.2018 за № 88 державною нотаріускою Першої чернівецької державної нотаріальної контори Мисюк О.М.;

- рішення державної реєстраторки Першої чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Мисюк О.М. від 21.06.2018, винесені на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.06.2018 № 88 про право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, записи від 21.06.2018 за номерами 26731486, 26732778, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 522,40 грн судового збору.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, не дослідження і не надання належної оцінки наявним у матеріалам справи доказам, а також через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими.

Скарга мотивована тим, що судом належним чином не з`ясовано і не перевірено обставин ужиття ОСОБА_1 у позасудовому порядку заходів щодо скасування державної реєстрації за нею ( ОСОБА_2 ) права власності на нерухоме майно від 21.06.2018, а відтак у даному випадку є відсутніми предмет спору і підстави для звернення до суду з цим позовом.

Зазначала, що судове рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили з моменту його проголошення та вона, почекавши три місяці із часу його прийняття з наданням можливості іншій стороні оскаржити його в касаційному порядку і не отримавши жодних відомостей про подачу касаційної скарги, звернулася була до державної реєстраторки Галай В.В. із заявою про реєстрацію права власності на земельні ділянки за її померлим батьком ОСОБА_4 , що в подальшому дало їй змогу отримати в Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 88 від 21.06.2018 та зареєструвати за собою право власності на земельні ділянки.

Звертала увагу на те, що після скасування Верховним Судом судового рішення апеляційного суду, яке слугувало підставою для реєстрації за нею права власності на земельні ділянки, ОСОБА_1 отримала право в позасудовому порядку звернутися до державного реєстратора із заявою про скасування реєстраційних дій, проведених на підставі рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017 та відновити державну реєстрацію своїх прав на це нерухоме майно.

Указувала, що відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається лише виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

На її переконання, після винесення Верховним Судом постанови від 23.10.2019, Державна судова адміністрація України зобов`язана була здійснити передачу примірника такої постанови до Державного реєстру прав, а державний реєстратор повинен був внести до реєстру запис про скасування державної реєстрації за нею права власності на земельні ділянки і поновити записи про державну реєстрацію прав на ці земельні ділянки за ОСОБА_1 . У випадку не вчинення таких дій ДСА України та/або державним реєстратором, позивачка мала можливість звернутися до них із відповідною заявою, а у разі їх бездіяльності чи відмови - оскаржити такі діяння в судовому порядку, що і не було зроблено.

Також наголошувала про безпідставне стягнення з неї місцевим судом 2 522,40 грн судових витрат у виді сплаченого позивачкою судового збору, оскільки позов заявлено до трьох відповідачів, а тому, з урахуванням пропорційності, з неї мало би бути стягнуто лише 840,80 гривень.

Зауважувала і те, що судом першої інстанції 01.04.2021 прийнято рішення за її відсутності, хоча вона у письмовому клопотанні від 25.03.2021 просила суд відкласти розгляд справи на іншу дату, чим було позбавлено її можливості реалізувати свої процесуальні права, а відтак це є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведені вище обставини просила оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Водночас просила поновити їй строк на апеляційне оскарження цього рішення суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27.05.2021, зокрема поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.04.2021.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористалися.

У судовому засіданні представник апелянтки (відповідачки) ОСОБА_2 - адвокат Рішко С.І. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених у ній.

Інші учасники справи, їх представники у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Водночас листом від 15.02.2022 № 147/01-16 відповідач Перша чернівецька державна нотаріальна контора Чернівецької області просила розглянути справу за відсутності її представника (а.с.193). З огляду на це неявка інших учасників справи, на думку колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника апелянтки ОСОБА_2 - адвоката Рішка С.І., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 07.08.2009 видав довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В., і якою було уповноважено ОСОБА_3 розпорядитись належними йому земельними ділянками. На підставі цієї довіреності ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_4 , відчужила на користь ОСОБА_1 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області загальною площею 0,4784 га, а також земельну ділянку площею 0,0947 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Присліпської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, треті особи: приватний нотаріус Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Сятиня Т.С., приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А. В., в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: 1) визнати недійсною довіреність, видану ОСОБА_4 , посвідчену 07.08.2009 приватним нотаріусом Чернівецького МНО Іщенко А.В., зареєстровану в реєстрі за № 3926 в частині уповноваження представника на продаж земельної ділянки у АДРЕСА_1 , площею 0,0947 га; 2) визнати недійсними два договори купівлі-продажу, посвідчені 21.12.2009 приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу Сятинею Т.С., укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , предметом яких були земельні ділянки та державні акти на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2009; 3) застосувати до сторін договору купівлі-продажу земельної ділянки правові наслідки недійсного правочину та визнати за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , які належали спадкодавцю на праві власності.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2016 року (справа № 302/931/16-ц) у задоволенні цього позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року зазначене рішення місцевого суду було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково:

-визнано недійсним договір купівлі-продажу, що посвідчений 21.12.2009 приватним нотаріусом Міжгірського нотаріального округу Сятиня Т.С., який укладено між ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 стосовно трьох земельних ділянок: ділянка № 1 - урочище « ІНФОРМАЦІЯ_1 », площею 0,0581 га, кадастровий номер :01:006:0012; ділянка № 2 - урочище «Город», площею 0,3533 га, кадастровий номер :01:006:0014; ділянка № 3 - урочище «Під корчівльом», площею 0,0670 га, кадастровий номер :01:006:0013, для ведення особистого селянського господарства;

-визнано недійсним договір купівлі-продажу, що посвідчений 21.12.2009 приватним нотаріусом Міжгірського нотаріального округу Сятиня Т.С., який укладено між ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 стосовно земельної ділянки площею 0,0947 га для обслуговування житлового будинку в с. Присліп, 19, Міжгірського району за кадастровим номером :01:006:0011;

-визнано недійсним державний акт серії ЯИ №884815, яким посвідчено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0670 га в урочищі «Під корчівльом» у с.Присліп Міжгірського району для особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0013, скасовано його державну реєстрацію;

-визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 884816, яким посвідчено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,3533 га

в урочищі «Город» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0014, скасовано його державну реєстрацію;

-визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 884814, яким посвідчено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0581 га

в урочищі «Городець під хатою» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0012, скасовано його державну реєстрацію;

-визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 884813, яким посвідчено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0947 га

у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для обслуговування житлового будинку з кадастровим номером :01:006:0011 та скасовано його державну реєстрацію.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Це рішення суду апеляційної інстанції негайно набрало законної сили і, як наслідок та як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі - Державного реєстру речових прав), 26 січня 2018 року державною реєстраторкою Міжгірської РДА Галай В.В. було внесено до Державного реєстру речових прав відомості про скасування права власності ОСОБА_1 на зазначені вище земельні ділянки відповідно до рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017 (а.с.6-17).

06 березня 2018 року цією ж державною реєстраторкою Галай В.В. вказані вище земельні ділянки було зареєстровано на праві власності за померлим ОСОБА_4 , а саме: 1) щодо земельної ділянки площею 0,0947 га

у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для обслуговування житлового будинку з кадастровим номером :01:006:0011 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40106139, номер запису про право власності 25232587 (а.с.6 на звороті); 2) щодо земельної ділянки площею 0,0670 га в урочищі «Під корчівльом» у с. Присліп Міжгірського району для особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0013 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40098932, номер запису про право власності 25227304 (а.с.9 на звороті); 3) щодо земельної ділянки площею 0,0581 га

в урочищі «Городець під хатою» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0012 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40105770, номер запису про право власності 25232166 (а.с.12 на звороті); 4) щодо земельної ділянки площею 0,3533 га

в урочищі «Город» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0014 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40100812, номер запису про право власності 25228105 (а.с.15 на звороті).

26 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду, зокрема було відкрито касаційне провадження у даній справі, зупинено виконання дії цього рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017 та надіслано учасникам справи копії касаційної скарги і доданих до неї документів з одночасним роз`ясненням права подати відзив на касаційну скаргу у строк до 26.04.2018 (а.с.19).

Згодом постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017 скасовано, рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016 залишено в силі (а.с.21-27).

Водночас з описової частини цієї постанови суду касаційної інстанції вбачається, що у травні 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , а відтак це безсумнівно свідчить про її обізнаність у квітні-травні 2018 року з ухвалою Верховного Суду від 26.03.2018, якою при відкритті касаційного провадження, зокрема було зупинено виконання дії рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017.

Незважаючи на обізнаність ОСОБА_2 із цією ухвалою суду касаційної інстанції про зупинення виконання дії рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017, вона, діючи недобросовісно з посиланням на начебто дію цього рішення суду апеляційної інстанції, 21 червня 2018 року звернулася до державної нотаріуски Першої чернівецької державної нотаріальної контори Мисюк О.М. про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом за померлим батьком ОСОБА_4 і, як наслідок, цього ж дня їй було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом за померлим батьком та проведено цією нотаріускою як державною реєстраторкою державну реєстрацію права власності спірних земельних ділянок за ОСОБА_2 , а саме: 1) щодо земельної ділянки площею 0,0947 га у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для обслуговування житлового будинку з кадастровим номером :01:006:0011 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41723767, номер запису про право власності 26731486 (а.с.6); 2) щодо земельної ділянки площею 0,0670 га в урочищі «Під корчівльом» у с. Присліп Міжгірського району для особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0013 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41727841, номер запису про право власності 26733990 (а.с.9); 3) щодо земельної ділянки площею 0,0581 га в урочищі «Городець під хатою» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0012 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41726799, номер запису про право власності 26732778 (а.с.12); 4) щодо земельної ділянки площею 0,3533 га в урочищі «Город» у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області для особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:006:0014 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41729089, номер запису про право власності 26734985 (а.с.15).

Як уже зазначалося вище лише 23 жовтня 2019 року постановою Верховного Суду рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017 було скасовано, а рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.12.2016 залишено в силі, однак 16 січня 2020 року набрав чинності Закон України № 340-ІХ від 05.12.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», яким ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в новій редакції, зокрема частину 3 цієї статті, а саме: відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню; у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону; ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

При цьому на час апеляційного розгляду цієї справи Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству» № 2255-ІХ від 12.05.2022, який у повній мірі набрав чинності 26.07.2022, змінено ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі (тобто альтернатива, а не обов`язкова вимога) визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

З огляду на викладене діюча ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не вимагає при ухваленні судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав одночасне визнання, зміну чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

На переконання колегії суддів, є голослівними доводи апеляційної скарги про недотримання позивачкою ОСОБА_1 обов`язкового позасудового порядку скасування державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно від 21.06.2018, що буцімто свідчить про відсутність у даному випадку предмету спору і підстав для звернення до суду з цим позовом, оскільки: - звертаючись до суду в червні 2020 року, чинною була редакція ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 16.01.2020, яка вже не передбачала скасування записів державного реєстратора, а лише його рішень та відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню; - однією з позовних вимог позивачки та з-поміж підстав для скасування речового права ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки є визнання незаконним і скасування свідоцтва на право прийняття спадщини за заповітом, що не може бути власне скасоване державним реєстратором у позасудовому порядку при наявності спору зі спадкоємицею-відповідачкою ОСОБА_2 , а відтак цей спір підлягає безпосередньому вирішенню в судовому порядку, на підставі ст. 124 Конституції України (юрисдикція судів поширюється на будь-який спір), та даний спір не вимагає установленого законом обов`язкового досудового порядку його врегулювання.

Отже, колегія суддів погоджується з правильністю висновків місцевого суду про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки на підставі скасованого рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017 було скасовано 26.01.2018 її право власності на спірні земельні ділянки, що призвело до їх реєстрації на праві власності 06.03.2018 за померлим ОСОБА_4 і, як наслідок, відповідачка ОСОБА_2 , достовірно знаючи у квітні-травні 2018 року про зупинення Верховним Судом виконання дії цього рішення суду апеляційної інстанції та діючи недобросовісно і не повідомивши про це нотаріуса (державного реєстратора), передчасно 21.06.2018 звернулася й одержала відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом за померлим батьком ОСОБА_4 та зареєструвала цього ж дня за собою право власності на спірні земельні ділянки.

Водночас апеляційний суд зауважує, що відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у ч. 1 ст. 13 ЦПК України, а також вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України, суд не може виходити за межі позовних вимог. У цій справі позивачка ОСОБА_1 просила: - визнати недійсною державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за ОСОБА_4 від 06.03.2018, № 25232587 (без зазначення «запису» чи «рішення» державного реєстратора); - визнати незаконним і скасувати свідоцтво на право прийняття спадщини за заповітом, яке видане ОСОБА_2 21.06.2018 за № 88; - визнати недійсними державну реєстрацію за ОСОБА_2 речового права на нерухоме майно від 21.06.2018 за №№ 26731486, 26732778, 26733990, 26734985 (без зазначення «запису» чи «рішення» державного реєстратора).

Однак некоректне з точки зору лінгвістики формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо послідовного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, зокрема фізичних осіб.

Аналогічний висновок викладено, наприклад, у постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 137/731/17 (провадження № 61-10525св21), який відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується апеляційним судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо задоволених місцевим судом позовних вимог ОСОБА_1 до відповідачів Сектору з питань реєстрації Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області та Першої чернівецької державної нотаріальної контори, то колегія суддів уважає, що вони не є належними відповідачами у цій справі з огляду на таке.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц /пункт 41/, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц /пункт 49/, від 21.11.2018 року у справі № 127/93/17-ц /пункт 50/, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц /пункт 31.4/, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц /пункти 37, 54/, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 /пункт 38/, від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц /пункт 31/, від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц /пункт 63/.

У постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 336/4662/19 (провадження № 61-19598св20), від 03.08.2022 у справі № 309/2629/19 (провадження № 61-5403св21) зазначено: «спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов'язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов'язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений».

На переконання колегії суддів, зміст і характер правовідносин між учасниками цієї справи свідчить про те, що спір у позивачки ОСОБА_1 виник саме з відповідачкою ОСОБА_2 щодо спірних земельних ділянок, унаслідок скасування державною реєстраторкою Міжгірської РДА Галай В.В. її права власності на ці земельні ділянки і реєстрацію такого права власності за померлим ОСОБА_4 , а згодом видачею державною нотаріускою Першої чернівецької державної нотаріальної контори Мисюк О.М. свідоцтва про право на спадщину за заповітом за померлим батьком ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_2 .

Отож, позовні вимоги в цій справі не можуть бути звернені фактично до нотаріуса, державного реєстратора, яких позивачка ОСОБА_1 визначила співвідповідачами в якості Сектору з питань реєстрації Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області та Першої чернівецької державної нотаріальної контори.

Установивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та за відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого неналежного відповідача.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сектору з питань реєстрації Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області та Першої чернівецької державної нотаріальної контори слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що місцевим судом усупереч вимогам ст. 141 ЦПК України без дотримання принципу пропорційності було безпідставно стягнуто зі співвідповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 2 522,40 грн щодо позовних вимог до трьох відповідачів, а відтак з неї підлягає стягненню - 840,80 грн (2 522,40 грн / 3 = 840,80 грн).

Водночас доводи апелянтки про те, що судом першої інстанції 01.04.2021 було передчасно прийнято рішення за її відсутності, хоча вона у письмовому клопотанні від 25.03.2021 просила суд відкласти розгляд справи на іншу дату, чим було позбавлено її можливості реалізувати свої процесуальні права, а відтак це є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 у жодне судове засідання не з`явилася, у поданих суду заявах від 12.08.2020 (а.с.65, 66), 20.11.2020 (а.с.85, 86), 23.12.2020 (а.с.105, 106), 28.01.2021 (а.с.112, 113), 24.02.2021 (а.с.122, 123), 30.03.2021 (а.с.136, 137) зазначала різні причини своєї неявки, в тому числі у зв`язку з її хворобою. Проте до останніх двох заяв доказів на підтвердження того, що вона дійсно хворіє, додано не було. Крім цього, в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 09.09.2020 (а.с.80, 81), укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Рішком С.І., який також у жодне судове засідання не з`явився. Заразом письмової заяви про припинення представництва її інтересів адвокатом Рішком С.І. до місцевого суду ні вона, ні Рішко С.І. не подавали, бажанням скористатися послугами іншого адвоката й у зв`язку з цим призначений на 01.04.2020 розгляд справи відкласти на іншу дату вона не висловлювала. За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції зважаючи на неповажні вкотре причини неявки в судове засідання як відповідачки ОСОБА_2 , так і її представника - адвоката Рішко С.І., а також з метою дотримання розумних строків розгляду справи, правомірно розглянув цю справу у відсутності відповідачки ОСОБА_2 , поведінку якої визнав як зловживання процесуальними правами.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що позивачка частково довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 колегія суддів уважає частково слушними в частині неправильного вирішення місцевим судом питання щодо розподілу судових витрат, а в іншій частині - безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову саме до неї, за винятком неналежних співвідповідачів Сектору з питань реєстрації Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області та Першої чернівецької державної нотаріальної контори, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За таких обставин оскаржене рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині необхідності відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сектору з питань реєстрації Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області і Першої чернівецької державної нотаріальної контори як пред`явленого до неналежних відповідачів та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору з 2 522,40 грн на 840,80 грн, у решті рішення суду першої інстанції підлягає до залишення без змін.

У цій справі ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27.05.2021, зокрема відстрочено апелянтці ОСОБА_2 сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 783,60 грн до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 139 ЦПК України судові витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата таких витрат, зокрема була відстрочена до ухвалення цього судового рішення.

На підставі статей 139, 141 ЦПК України з ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави 1 261,20 грн судового збору (3 783,60 / 3 = 1 261,20 грн).

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 квітня 2021 року змінити.

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Сектору з питань реєстрації Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області та Першої чернівецької державної нотаріальної контори - відмовити.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 2 522,40 грн змінити, визначивши суму, яка підлягає стягненню в розмірі 840,80 гривень.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 261,20 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді