20 вересня 2022 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 336/3793/22 (номер провадження 2/336/3448/2022) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3
11 серпня 2022 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просила усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що її дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , яке змінено після одруження з ОСОБА_5 . Вона на підстав договору дарування від 16.09.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кукурудз Тетяною Юріївною за № 2742 отримала у приватну власність від своїх батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належну їм по 1/2 частці на праві приватної спільної часткової власності, квартиру АДРЕСА_1 .
Право власності на вказану квартиру за нею зареєстроване 16.09.2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Держвного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 68614558, виданою державним реєстратором речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кукурудз Тетяною Юріївною 21.09.2016 року, номер запису про право власності 16500607.
На час укладання договору дарування, шлюб між її батьками, понад 2 роки як було розірвано за актовим записом № 98 від 18.07.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу.
Її батько ще до укладення договору дарування, а саме у квітні 2016 рокузабрав всі свої особисті речі, документи та інструменти і виїхав з квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується актом від 14.07.2022 року складеного комісією у складі фахівця по роботі з абонентами ТзОВ Керуюча компанія «Мрія» та мешканців (сусідів) квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 про не проживання ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі з квітня 2016 року по теперішній час.
У спірній квартирі зареєстровані та проживають вона з мамою ОСОБА_3 . З батьком, ані вона, ані мати не спілкуються. Зі слів знайомих, її батько ОСОБА_2 має вже давно іншу сім`ю. Фактичне місце проживання відповідача їй не відоме.
Вона як власник квартири не чинила батькові перешкод у користуванні її майном. Батько в квартирі не проживає, участі в утриманні житла не приймає, його особисті речі в квартирі відсутні, що створює для неї перешкоди у здійснені права власності, які полягають у тому, що вона змушена нести надірні витрати пов`язані із наданням житлово-комунальних послуг, які розраховуються з числа зареєстрованих, а не фактично проживаючих.
У зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.
Разом з позовною заявою подано клопотання про виклик свідків, в якому позивач ОСОБА_1 просила викликати до суду свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Клопотання позивача про виклик і допит свідків задоволено.
Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, пояснила, що вона та її колишній чоловік, відповідач по справі, подарували доньці, ОСОБА_1 , належну їм по 1/2 частці на праві приватної спільної часткової власності, квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач, ще до укладення договору дарування, а саме у квітні 2016 року забрав всі свої особисті речі, документи та інструменти і виїхав з квартири АДРЕСА_1 . У спірній квартирі зареєстровані та проживають вона з донькою, ОСОБА_1 . Зі слів знайомих, ОСОБА_2 має вже давно іншу сім`ю, фактичне місце проживання відповідача їй не відоме.
Позивач, ОСОБА_1 як власник квартири не чинила батькові перешкод у користуванні її майном. Відповідач в квартирі не проживає, участі в утриманні житла не приймає, його особисті речі в квартирі відсутні.
Свідок ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , знає родину позивача, більше 20 років. Відповідач, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 , не проживає з квітня 2016 року до теперішнього часу. Також пояснив, що він та інший свідок ОСОБА_6 приймали участь у складанні акту про відсутність відповідача в квартирі АДРЕСА_1 .
Позивач як власник квартири не чинила відповідачу перешкод у користуванні її майном. Відповідач в квартирі не проживає, участі в утриманні житла не приймає.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 30 серпня 2022 року та 20 вересня 2022 року не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення кореспонденції за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, згідно зі ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву не надходило.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , яке змінено після одруження з ОСОБА_5 , про що внесено 21.09.2001 року актовий запис № 1052 Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції) на підставі договору дарування від 16.09.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кукурудз Тетяною Юріївною за № 2742 отримала у приватну власність від своїх батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належну їм по 1/2 частці на праві приватної спільної часткової власності, квартиру АДРЕСА_1 .
Право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 зареєстроване 16.09.2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Держвного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 68614558, виданою державним реєстратором речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кукурудз Тетяною Юріївною 21.09.2016 року, номер запису про право власності 16500607.
Позивач ОСОБА_8 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 .
На час укладання договору дарування, шлюб між батьками позивача, було розірвано за актовим записом № 98 від 18.07.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.
Відповіднодо акту від 14.07.2022 року складеного комісією у складі фахівця по роботі з абонентами ТзОВ Керуюча компанія «Мрія» та мешканців (сусідів) квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , було встановлено, що ОСОБА_2 , 1961 р.н. не проживає, за адресою: АДРЕСА_5 , з квітня 2016 року по теперішній час.
Дані обставини також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 .
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .
Відповідно до положень ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідач не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей не має. Не проживає у зазначеному будинку з квітня 2016 року. Перешкоди в користування квартирою відповідачу не чинилися.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої п`ятої статті 13 ЦК України.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Відповідно до ст. 6 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 38, 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
За положеннями статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Велика палата Верховного Суду в постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) звернула увагу на те, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. В свою чергу Цивільний кодекс є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України.
Законодавець при прийнятті ЦК України не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України.
Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Відповідно до частини другої, четвертої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Частиною першою статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Відчуження відповідачем своєї частки на користь доньки, відсутність особистих речей відповідача в квартирі АДРЕСА_1 , не проживання відповідача в зазначеній квартирі з квітня 2016 року така свідома поведінка відповідача, свідчить про втрату ним інтересу до такого жилого приміщення.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири і як власник цього майна надавала право відповідачу, своєму батькові користуватись ним. З квітня 2016 року відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тобто припинені обставини, які були підставою для сервітутних відносин. Поважності не проживання відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , суду не надано. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 405 ЦК України.
Зазначені обставини є підставами для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Щодо судових витрат
Оскільки позивачкою не заявлена вимога про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .
Дата складання повного судового рішення 20 вересня 2022 року.
Суддя: