Ухвала

14 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 742/2354/20

провадження № 61-19811св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 березня 2021 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Прилуцька міська рада Чернігівської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування реєстрації речового права на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Прилуцька міська рада Чернігівської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування реєстрації речового права на нерухоме майно.

Позов обґрунтовано тим, що після смерті батька позивача - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, у тому числі, на 21/100 частки квартири АДРЕСА_1 . За заявою ОСОБА_2 відкрито спадкову справу. На день смерті ОСОБА_3 його син ОСОБА_1 був малолітньою дитиною, і його мати ОСОБА_4 від належної йому спадщини з дозволу органу опіки та піклування не відмовилась. Позивач вказував, що у серпні 2019 року він звернувся до Прилуцької міської державної нотаріальної контори Прилуцького міського нотаріального округу із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 . Державний нотаріус запитав додаткові документи, які підтверджують родинний зв`язок між ним та ОСОБА_3 . Позивач стверджував, що з огляду на ті обставини, що він прийняв спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті його батька, будучи малолітньою дитиною, у нього виникло право володіння і користування частиною квартири АДРЕСА_1 . Проте свідоцтво про право на дану спадщину за законом отримав відповідач, який є братом позивача по батьковій лінії, чим порушив право на спадщину ОСОБА_1 , не повідомивши нотаріуса про наявність іншого спадкоємця.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на 1/2 частини 21/100 часток квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право ОСОБА_5 на спадщину за законом, видане Прилуцькою державною нотаріальною конторою Прилуцького міського нотаріального округу 07 грудня 2006 року, та скасувати державну реєстрацію речових прав ОСОБА_5 на нерухоме майно в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування реєстрації речового права на нерухоме майно. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 березня 2021 року залишено без змін.

Додатковою постановою Чернігівського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 03 грудня 2021 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 березня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року у вказаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та доплати судового збору у розмірі 1 681,60 грн.

У січні 2022 року ОСОБА_1 подав заяви про доповнення до касаційної скарги та про поновлення строку на касаційне оскарження, квитанцію про доплату судового збору у розмірі 1 681,60 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2022 року поновлено заявникові строк на касаційне оскарження; відкрито касаційне провадження у справі; витребувано матеріали справи № 742/2354/20 з суду першої інстанції; надано сторонам строк для подання відзивів на касаційні скарги.

У лютому 2022 року матеріали справи № 742/2354/20 надійшли до Верховного Суду.

ОСОБА_1 заявив клопотання про зупинення виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 березня 2021 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року у справі, в якій посилається на положення статті 436 ЦПК України. Зокрема зазначає, що не згодний з висновками судів про стягнення з нього витрат на правову допомогу.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Вирішуючи клопотання про зупинення виконання судових рішень, суд виходить з того, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 18 ЦПК України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами. У клопотанні особа повинна навести обґрунтування своїх вимог та довести, що захист її прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень у разі, якщо вони будуть скасовані. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Заявник повинен навести обґрунтування відповідної вимоги та довести, що захист його прав та інтересів стане об`єктивно неможливим без вжиття таких заходів; для відновлення порушених прав необхідно буде докласти надмірних зусиль та/або витрат.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункт 55), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що у більшості правових систем існують процедури зупинення або відстрочення виконання рішення; зупинення або відстрочення є, безперечно, необхідними в деяких випадках.

Доводи клопотання ОСОБА_1 не свідчать про необхідність зупинення виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 березня 2021 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року, оскільки вони є лише незгодою з висновками судів та припущенням про ймовірність настання певних наслідків у майбутньому.

Керуючись статтею 436 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 березня 2021 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний

О. В. Ступак