Справа № 194/1751/21
Номер провадження № 2/194/187/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Корягіна В.О.,

з участю секретаря судового засідання Виходцевої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 26 червня 2021 року о 14-00 год. по вул. Маяковського в м. Тернівка Дніпропетровської області ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом "Нyundai Getz", днз НОМЕР_1 , не оцінила дорожньої обстановки та її зміни, не впевнилась в безпечності руху та скоїла наїзд на велосипедиста, внаслідок якого отримані механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене с. 124 КУпАП. Також, 26 червня 2021 року о 14-00 год. по вул. Маяковського в м. Тернівка Дніпропетровської області ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом "Нyundai Getz", днз НОМЕР_1 , здійснила наїзд на велосипедиста, залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона була причетна на порушення встановлених правил, чим порушила вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху, тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. Відповідно до постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року у справі № 194/1307/21 винуватцем дорожньо-транспортної пригоди визнано водія ОСОБА_3 , на яку накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Зазначена постанова суду набрала законної сили 05 жовтня 2021 року. Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди її син ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, у виді: забій, садна обох колінних суглобів, що підтверджується довідкою № 6037 від 26 червня 2021 року, виданої КНП "ПЛІЛ" ПМР, яка міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення № 194/1307/21 відносно ОСОБА_3 . Крім того, велосипед "Дискавери райдер 26", яким користується її син ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження. Вважаю, що діями водія ОСОБА_3 , їй було завдано майнову шкоду у розмірі 3090 грн., оскільки велосипед "Дискавери райдер 26" вона подарувала своєму синові ОСОБА_2 на день його народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується товарним чеком № 1 від 17 березня 2021 року, виданого ЧП ОСОБА_4 , вартість велосипеда складала 4100 грн. Даний велосипед знаходився на гарантійному обслуговуванні у магазині "Best Techno", ЧП ОСОБА_4 , однак гарантія не поширюється на механічні пошкодження внаслідок аварії. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 червня 2021 року з вини ОСОБА_3 , велосипед було пошкоджено на суму 3090 грн., що підтверджується накладною № 1 від 08.10.2021 року, виданою ЧП ОСОБА_4 . Крім того, сину, окрім матеріальної шкоди, було заподіяно й моральну, яка полягає в сильних душевних стражданнях, веденні звичного способу життя дитини з огляду на наступне. Вважає, що діями відповідача ОСОБА_3 її синові ОСОБА_2 заподіяна моральна шкода, яку вона оцінюю в розмірі 20000 грн., оскільки пошкоджений велосипед було придбано дитині на день народження, це його перший коштовний подарунок, на який вона цілий рік накопичувала гроші, щоб здійснити мрію дитини. Крім того, протягом двох місяців вона з дитиною ходила до суду для розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , яка затягувала розгляд справи з метою уникнення відповідальності, звинувачуючи малолітніх дітей у дорожньо-транспортній пригоді. Після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталося з її сином ОСОБА_2 , дитина також відчував біль в обох колінах, оскільки мав забій та садни, в зв`язку з чим було порушено його звичний засіб життя, йому було болячі бігати, стрибати та згинати коліна коли сідав. Також, у дитини став частий головний біль, а я не маю можливості відвезти дитину на обслідування через відсутність коштів. Просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 3090 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Позивач ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення, а також зазначила, що надала усі докази по справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року по справі № 194/0307/21 визнано винною ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 КУпАП, ст. 124 КУпАП, притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Постановою встановлено, що ОСОБА_3 26 червня2021 року о 14-00 год. по вул. Маяковського в Тернівка Дніпропетровської області, керуючи транспортним засобом Hyundai Getz днз НОМЕР_1 , не оцінила дорожньої обстановки та її зміни, не впевнилась в безпечності руху та скоїла наїзд на велосипедиста, внаслідок якого отримані механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Крім того, ОСОБА_3 26 червня 2021 року о 14-00 год. по вул. Маяковського в Тернівка Дніпропетровської області, керуючи транспортним засобом Hyundai Getz днз НОМЕР_1 , здійснивши наїзд на велосипедиста, залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона була причетна на порушення встановлених правил, чим порушила вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху, тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП. Свідок ОСОБА_2 під час розгляду справи № 194/0307/21 у присутності його законного представника - матері ОСОБА_5 та педагога ОСОБА_6 , пояснив суду, що на велосипедах він разом з другом ОСОБА_7 їхали по лівій стороні тротуару, який знаходиться біля головної дороги вул. Маяковського в м. Тернівка. Так, він їхав другим, і раптово з двору лікарні виїхав автомобіль, внаслідок чого ОСОБА_7 впав, а велосипед попав під колеса, а він зіткнувся з задньою частиною автомобіля, та впав. Після чого він встав та дістав свій велосипед, а водій автомобіля сказала, що не потрібно викликати поліцію. Потім, вона їм допомогла деяку відстань докотити один велосипед, а далі вони самостійно докотили велосипеди додому.

Відповідно до довідки КНП «Павлоградської лікарні інтенсивного лікування» Павлоградської міської ради № 6037 від 26 червня 2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до лікарні 26 червня 2021 року внаслідок ДТП, яке сталося 26 червня 2021 року, діагноз: забій, садна обох колінних суглобів.

Згідно медичної картки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній звертався до лікаря 29 червня 2021 року та 20 липня 2021 року зі скаргами на головний біль, йому встановлено діагноз: ВСД.

Відповідно до товарного чеку №1 від 17 березня 2021 року, виданого ФОП ОСОБА_9 , вартість велосипеда "Дискавери райдер 26" рама 13, складає 4100,00 грн.

Згідно до гарантії на велосипед "Дискавери райдер 26" рама 13, покупцем зазначеного велосипеду є ОСОБА_1.

Відповідно до накладної №1 від 08 жовтня 2021 року, виданої ФОП ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_1 , попередня вартість ремонту велосипеда "Дискавери райдер 26" складає 3090,00 грн., на даний час велосипед не придатний до експлуатації.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або, громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Верховний Суд відступив від правових висновків ухвалених раніше, та прийшов до наступних висновків: відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Стаття 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, в порушення чинного законодавства, позов пред`явлений до неналежного відповідача, страховик відповідачем у позові взагалі не заявлений.

В постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 753/21177/16-ц зазначено, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Отже, накладна №1 від 08 жовтня 2021 року, видана ФОП ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_1 , в якій зазначена попередня вартість ремонту велосипеда "Дискавери райдер 26" в розмірі 3090,00 грн., не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 березня 1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого, тобто позивач від доказування вини відповідача звільняється.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно до ч. 2,3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Страсбург, 10 лютого 2010 року, остаточне 10/05/2011), з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 . ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду, так як мало місце ушкодження його здоров`я, що потягло за собою лікування, внаслідок чого він переніс певні моральні страждання: стрес, болі. Так, суд вважає обґрунтованими доводи позивача як законного представника про відчуття фізичного болю та стан стресу, оскільки такі явища є природними наслідками дорожньо-транспортної пригоди і зазвичай самі по собі викликають певні моральні страждання. Тому, з урахуванням обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких ОСОБА_2 зазнав, характеру немайнових втрат, та з врахуванням принципів розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Таким чином, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та з урахуванням, що відповідач не довела суду, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача, як законного представника ОСОБА_2 , моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.

Суд звертає увагу, що позивач, в частині стягнення матеріальної шкоди звернувся до неналежного відповідача, страховик відповідачем у позові взагалі не заявлений, а також не зазначено, що останній не може бути відповідачем по справі. Отже, заявлення вимог до відповідача ОСОБА_3 щодо відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 3090,00 грн., є передчасним, а тому суд відмовляє в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 258-259, 263-265, 274, 280-283 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка як внутрішньо переміщена особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 992(дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. на користь держави отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3090 грн.- відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складений 19 вересня 2022 року.

Суддя: В.О. Корягін