Справа № 152/410/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 вересня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/410/22

Провадження №2/152/176/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонова Олега Віталійовича в інтересах держави Шаргородської міської ради в особі Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача

1.Виклад позиції позивача.

20.05.2022 року керівник Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонов О.В. звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 в інтересах держави Шаргородської міської ради в особі Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину.

У позові керівник Жмеринської окружної прокуратури просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області грошові кошти у сумі 5566,83 грн. витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 .

Мотивуючи позовні вимоги, прокурор зазначив, що вироком Шаргородського районного суду від 20.07.2021 року ОСОБА_1 засуджено за ч.1 ст.121 КК України. Вказане судове рішення набрало законної сили 20.08.2021 року.

Так, вироком Шаргородського районного суду від 20.07.2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 15.02.2021 року приблизно о 20 годині, будучи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу річки в с. Клекотина Жмеринського району Вінницької області під час словесної суперечки із ОСОБА_2 підняв із землі дерев`яну палицю, після чого умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс три удари дерев`яною палицею в область голови ОСОБА_2 .

З метою захисту потерпілий ОСОБА_2 намагався вибити палицю із рук ОСОБА_1 , однак останній ухилився та наніс ще один удар дерев`яною палицею по кисті та пальцях правої руки ОСОБА_2 , від чого палиця зламалася.

Після чого, маючи умисел на подальше заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 взяв до рук іншу дерев`яну палицю та продовжив наносити множинні удари в область голови та тулуба ОСОБА_2 , в результаті чого потерпілий втратив свідомість, однак ОСОБА_1 продовжив наносити удари дерев`яною палицею.

Відповідно до висновку експерта за №11 від 29 березня 2021 року, в ОСОБА_2 виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, множинні забито-рвані рани волосистої частини голови та обличчя, інтрапаренхіматозні гематоми лівої лобної, вискової ділянок, субдуральні гематоми правої вискової, потиличної ділянок; перелом кісток носа, підшкірні гематоми правої вискової, потиличної ділянок, перелом кісток носа; підшкірні гематоми обох кистей рук; закриті переломи 2-ї п`ясної кістки та основної фаланги 2 пальця правої кисті; правобічна параорбітальна гематома; закрита тупа травма грудної клітки: синець на передній стінці грудної клітки, перелом 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ребер зліва по косій лінії від задньоключичної до середньоключичної лінії без зміщення уламків, ускладнені лівобічним пневмотораксом.

Дані тілесні ушкодження утворилися від неодноразової дії твердого тупого предмета (предметів), якими могла бути і дерев`яна палиця, можливо і 15.02.2021 року, та в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя і спричиняють загрозливі для життя явища.

Вироком суду встановлено, що діяння, яке поставлене ОСОБА_1 у провину, дійсно мало місце та воно містить склад злочину.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст.1206 ЦК України, особа, що вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Частиною 3 цієї статті визначено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи може бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальна сума фактичних витрат на лікування потерпілого.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Пункт 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання вказує, що згідно із статтею 1206 Цивільного Кодексу України, кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат.

Також, п.3 Порядку зазначає, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.

У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

З листа головного лікаря КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради від 09.05.2022 року за №506 вбачається, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Шаргородська міська лікарня» в період з 15.02.2021 року по 09.03.2021 року (загальна кількість ліжко-днів 22), в тому числі з 15.02.2021 року по 22.02.2021 року в реанімаційному відділенні, з 22.02.2021 року по 09.03.2021 року в хірургічному відділенні. Середня вартість 1 л/д в реанімаційному відділенні становить 403,29 грн., в хірургічному відділенні 182,92 грн.

Загальна вартість лікування ОСОБА_2 у Шаргородській міській лікарні становить 5566,83 грн.

Загальна сума затрачених Шаргородською міською лікарнею коштів на лікування потерпілого станом 09.05.2022 року ОСОБА_1 не відшкодована.

На даний час Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області перебуває у власності Шаргородської міської ради.

На час розгляду судом кримінального провадження відносно ОСОБА_1 цивільний позов у порядку ст.128 КПК України прокурором не заявлявся.

Факт лікування потерпілого та витрати на нього підтверджуються належними доказами.

Вважає, що ОСОБА_1 зобов`язаний, у відповідності до вимог ст.1206 ЦК України, відшкодувати 5566,83 грн. витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинних дій ОСОБА_2 .

Шаргородська міська лікарня не здійснює захист інтересів держави, оскільки до цього часу позов про стягнення з ОСОБА_1 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 у сумі 5566,83 грн. до суду не пред`явила, тому відповідні витрати на користь лікувального закладу не відшкодовані.

Невідшкодування ОСОБА_1 коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 негативно впливає на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.

При обґрунтуванні позову керівник Жмеринської окружної прокуратури Філімонов О.В. покликається на вимоги ст.ст.1166, 1206 ЦК України та п.п.1, 2, 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання.

2.Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом подати відзив на позов і не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 24.05.2022 року (а.с.41-42), яку отримав 26.07.2022 року (а.с.69).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. Згідно з п.2 прохальної частини позовної заяви, керівник Жмеринської окружної прокуратури Філімонов О.В. просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.11).

2. Відповідач ОСОБА_1 заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не надсилав.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Ухвалою суду від 24.05.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонова О.В. в інтересах держави Шаргородської міської ради в особі КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 21.06.2022 року без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.41-42).

2. Ухвалою суду від 21.06.2022 року відкладено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільної справи за позовом керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонова О.В. в інтересах держави Шаргородської міської ради в особі КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, на 20.07.2022 року (а.с.50-51).

3. Ухвалою суду від 20.07.2022 року відкладено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільної справи за позовом керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонова О.В. в інтересах держави Шаргородської міської ради в особі КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, на 15.09.2022 року (а.с.61-62).

4. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 8 статті 178 ЦПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 ухвала суду про відкриття провадження з пропозицією надати відзив на позов отримана 26.07.2022 року, що вбачається із розписки (а.с.69), то суд вважає, що відзив ним не подано у встановлений судом строк без поважних причин.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.8 ст.178 ЦПК України.

5. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Вирішуючи спір, суд встановив факт понесення позивачем КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 .

Означений факт підтверджений вироком Шаргородського районного суду від 20.07.2021 року у кримінальній справі за №152/544/21, з якого вбачається, що ОСОБА_1 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та звільнений, на підставі ст.ст.104, 75 КК України від призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, якщо протягом іспитового строку в два роки не вчинить нового злочину, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, зокрема за те, що 15 лютого 2021 року приблизно о 20 годині неповнолітній ОСОБА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння поблизу річки в с. Клекотина Жмеринського району Вінницької області, під час словесної суперечки із ОСОБА_2 , підняв з землі дерев`яну палицю, після чого умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс три удари дерев`яною палицею по кисті та пальцях правої руки ОСОБА_2 , від чого палиця зламалася. Далі, маючи умисел на подальше спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 взяв до рук іншу дерев`яну палицю та продовжив наносити множинні удари в область голови та тулуба потерпілого ОСОБА_2 , в результаті чого останній втратив свідомість, однак ОСОБА_1 продовжив наносити йому множинні дерев`яною палицею.

Згідно з висновком експертизи №11 від 29 березня 2021 року, у ОСОБА_2 мали місце тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: множинних забито-рваних ран волосяної частини голови та обличчя, інтрапаренхіматозних гематом лівої лобної, вискової ділянок, субдуральних гематом правої вискової, потиличної ділянок; переломів кісток носа; підшкірних гематом обох кистей рук; закритих переломів 2-ї п`ясної кістки та основної фаланги 2 пальця правої кисті; правобічної параорбітальної гематоми; закритої тупої травми грудної клітки: синця на передній стінці грудної клітки, перелому 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ребер зліва по косій лінії від задньоключичної до середньоключичної лінії без зміщення уламків, ускладнені лівобічним пневмотораксом, які утворилися від неодноразової дії твердого тупого предмета (предметів), яким могла бути дерев`яна палиця, можливо і 15.02.2021 року та в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя і спричиняють загрозливі для життя явища (а.с.13-16).

Вказаний вирок набрав законної сили.

Частиною 6 ст.82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, згідно з вимогами ч.6 ст.82 ЦПК України, у цій цивільній справі не підлягають доказуванню як обставини, що мали місце 15.02.2021 року, так і винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а також дії відповідача, правовим наслідком яких стало заподіяння потерпілому ОСОБА_2 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя і які спричиняють загрозливі для життя явища, внаслідок чого потерпілий тривалий час лікувався у КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради, на що понесені витрати закладом охорони здоров`я.

З довідки КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради за №506 від 09.05.2022 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я з 15.02.2021 року по 09.03.2021 року, проведено 22 ліжкодні, був госпіталізований у реанімаційне відділення, а з 22.02.2021 року переведений в хірургічне відділення. Вартість одного ліжкодня в реанімаційному відділенні становить 403,29 грн., а вартість одного ліжкодня в хірургічному відділенні становить 182,92 грн. Вартість лікування впродовж 22 ліжкоднів становить 5566,83 грн. (а.с.19).

Також, з означеної довідки вбачається, що КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради відшкодування вартості ліжкоднів на лікування ОСОБА_2 не здійснювалося (а.с.19).

Вказаний факт підтверджується також повідомленням керівника Жмеринської окружної прокуратури від 17.05.2022 року за №52/2-330 вих-22 (а.с.35).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради зареєстроване у вказаному Реєстрі (а.с.20).

Згідно з п.1.2 Статуту КНП, засновником та власником підприємства є Шаргородська міська рада Вінницької області, а органом управління підприємства є Відділ соціального захисту та охорони здоров`я Шаргородської міської ради (а.с.21-32).

Пунктом 3.1 Статуту КНП встановлено, що підприємство є юридичною особою публічного права із часу його державної реєстрації.

Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради є багатопрофільним лікарняним закладом охорони здоров`я комунальним некомерційним підприємством, що забезпечує надання вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги та екстреної медичної допомоги населенню в умовах цілодобового стаціонару, денного стаціонару або амбулаторних умовах населенню у гострому стані захворювання або з хронічними захворюваннями, що потребують інтенсивного лікування та огляду, з обов`язковою наявністю відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги, та здійснює управління медичним обслуговуванням населення Мурафської об`єднаної територіальної громади, жителів Джуринської територіальної громади, та населення інших громад (п.1.2 Статуту).

Підприємство здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення медичних, соціальних та фінансових результатів без мети одержання прибутку (п.1.4 Статуту).

Підприємство є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Комунального некомерційного підприємства «Шаргородської центральної районної лікарні», управління яким здійснює орган управління Відділ соціального захисту та охорони здоров`я Шаргородської міської ради (п.1.3 Статуту).

Згідно з п.4.1 Статуту, метою діяльності Підприємства є надання вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги та екстреної медичної допомоги населенню в умовах цілодобового стаціонару, денного стаціонару або амбулаторних умовах населенню у гострому стані захворювання або з хронічними захворюваннями, що потребують інтенсивного лікування та догляду, з обов`язковою наявністю відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги, а також вжиття заходів з профілактики захворювань населення та підтримки громадського здоров`я.

Проте, судом встановлено, що КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області до цього часу не звернулася самостійно з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 у сумі 5566,83 грн., а відтак, відповідні витрати на користь лікувального закладу не відшкодовані.

Також, з відповідним позовом до суду не звернулася і Шаргородська міська рада, яка є власником та засновником КНП «Шаргородська міська лікарня».

Невідшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини ОСОБА_1 на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 негативно впливає на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у особі Шаргородської міської ради та Шаргородської міської лікарні у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що стало підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду на захист інтересів держави.

Відповідно до абзацу 1 п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою КМУ України за №545 від 16.07.1993 року (із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ №868 від 19.09.2012 року), сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Згідно з абзацом 2 п.2 Порядку, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Як вбачається з довідки закладу охорони здоров`я, загальна вартість лікування ОСОБА_2 з 15.02.2021 року по 09.03.2021 року у реанімаційному та хірургічному відділеннях КНП «Шаргородська міська лікарня» становить 5566,83 грн.

Із матеріалів цивільної справи також вбачається, що на час розгляду справи в суді ОСОБА_1 не відшкодував витрат, понесених КНП «Шаргородська міська лікарня» на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 .

Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що шкода у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 , заподіяна державі в особі Шаргородської міської ради, зокрема, в особі КНП «Шаргородська міська лікарня», підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_1 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Вказані, встановлені в судовому засіданні факти, не спростовані та не заперечуються відповідачем, оскільки відзиву на позов на пропозицію суду, висловлену в ухвалі від 24.05.2022 року (а.с.41-42), останній не подавав.

Судом встановлено, що прокурор та позивач Шаргородська міська рада в особі КНП «Шаргородська міська лікарня» не пред`являли цивільний позов в кримінальній справі №152/544/21, тому, в силу вимог ч.3 ст.128 КПК України, мають право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Суд констатує той факт, що відповідачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів поза розумним сумнівом на спростування позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Шаргородської міської ради, зокрема, в особі Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області до нього про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_1 не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження відшкодування державі в особі Шаргородської міської ради, зокрема, в особі Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 , то право держави у особі позивачів порушено відповідачем і підлягає судовому захисту, враховуючи, що відсутність вказаного відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_2 з вини ОСОБА_1 , негативно впливає на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушують права і свободи осіб у галузі охорони здоров`я, які охороняються державою, та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЦПК України, КПК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.2 ст.4 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

В Україні діє прокуратура, яка здійснює, в тому числі, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (п.3 ст.131-1 Конституції України).

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах… (частини 3, 4 ст.56 ЦПК України).

Пунктом 1 ч.6 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» передбачено, що під час здійснення представництва інтересів, у тому числі, держави, у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Частиною 3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно з ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, в тому числі, шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди (п.8 ч.2).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Частиною 1 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого (ч.1 ст.1206 ЦК України).

Частинами 1, 3, 7 ст.128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором… Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України (ч.3 ст.1206 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995 року за №11, відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

VІ. Висновки суду

Проаналізувавши норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що прокурор має право на звернення до суду з означеним позовом.

Так, з правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 06.04.2021 року у справі №380/375/17 вбачається, що винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті. Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19).

У справі, яка розглядається, встановлено, що прокурором належно обґрунтовано підстави для звернення з цим позовом до суду, оскільки вирок у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 ухвалено Шаргородським районним судом 20.07.2021 року, проте, з того часу уповноважені компетентні органи тобто позивачі, протягом розумного строку самостійно не звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 .

Уповноважені компетентні органи тобто позивачі, протягом розумного строку самостійно не звернулися до суду з таким позовом до ОСОБА_1 і після повідомлення їм прокурором про виявлення порушення інтересів держави, оскільки такі повідомлення прокурором зроблені 02.05.2022 року головному лікарю КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради та 17.05.2022 року голові Шаргородської міської ради (а.с.17, 35).

Так, 09.05.2022 року заклад охорони здоров`я повідомив прокурора про незвернення з відповідним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 (а.с.19), а Шаргородською міською радою не надіслано жодної відповіді керівнику Жмеринської окружної прокуратури на його повідомлення.

Відтак, враховуючи значимість порушення інтересів держави через бездіяльність компетентного органу без об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, прокурор наділений необхідними повноваженнями та дотримався встановленого законодавством порядку при зверненні з цим позовом до суду для захисту інтересів держави.

Також, у суду склалася достатня переконаність у тому, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Під час розгляду вказаного цивільного спору судом встановлено, що наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, тобто дії ОСОБА_1 є неправомірними, між його діями та перебуванням потерпілого ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні є безпосередній причинний зв`язок та вина відповідача, що є підставою для цивільно-правової відповідальності останнього.

Позивачем надано суду належні та допустимі докази про заподіяння шкоди Комунальному некомерційному підприємству «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради у виді понесення витрат на лікування ОСОБА_2 потерпілого від вчиненого відповідачем ОСОБА_1 кримінального правопорушення, а відтак позов підлягає задоволенню на суму 5566,83 грн.

Отже, суд констатує той факт, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозв`язку і дають підстави для висновку про задоволення позову.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом прокурором не сплачено судовий збір, оскільки останній звільнений від його сплати на підставі ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2481 грн.

Керуючись ст.ст.3, 4, 5, 6, 10, 11, 60, 76-81, 83, 89, 178, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.131-1 Конституції України, ст.ст.16, 1166, 1206 ЦК України, ст.128 КПК України, ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», суд,

вирішив:

Позов керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонова Олега Віталійовича в інтересах держави Шаргородської міської ради в особі Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Шаргородської міської ради в особі Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради 5566 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість) гривень 83 (вісімдесят три) копійки в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину ОСОБА_2 .

Розподіл судових витрат

Стягнути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач Жмеринська окружна прокуратура, адреса місцезнаходження: 23100, м. Жмеринка Вінницька область, вул. Національна, буд.6-а, ідентифікаційний код в ;

- позивач Шаргородська міська рада, адреса місцезнаходження: 23500, м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, вул. Героїв Майдану, буд.224, ідентифікаційний код в ;

- позивач Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради, 23500, м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, вул. В. Чорновола, буд.9, ідентифікаційний код в ;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Дрогобицька виправна колонія (№40)» (м. Дрогобич, вул. Трускавецька, 77), дані паспорта громадянина України та реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не відомі.

Повне рішення складено 15.09.2022 року.

Суддя: