ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5253/22 Справа № 182/8231/21 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А.Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П.,Остапенко В.О.

секретар судового засідання: Гладиш К.І.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року, яке постановлено суддею Багровою А.Г. у м. Нікополі Дніпропетровської області повний текст судового рішення складено 26 травня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Бережний Олександр Сергійович про розірвання спадкового договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено спадковий договір, відповідно до умов якого позивачка після своєї смерті передає у власність ОСОБА_3 належну їй квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач в свою чергу зобов`язується виконувати передбачені договором розпорядження.

Відповідач порушує свої зобов`язання, умови договору виконує частково та лише в частині сплати позивачу 600,00 грн. щомісячно. Відповідач не провідує її, коли вона хворіє відмовляється купувати ліки, готувати їжу, прибирати в квартирі, прати білизну, сплачувати комунальні послуги. Вона є особою з інвалідністю третьої групи, перебуває на диспансерному обліку з приводу ішемічної хвороби серця, гіпетонічна хвороба 2 ст., потребує постійного лікування гіпертензивними препаратами, в той же час через скрутне матеріальне становище не має можливості приймати їх регулярно. За останні роки значно зросли ціни та заробітні плати, а виплати від відповідача залишись на тому ж рівні і ті виплачуться не в повному обсязі. Вона отримує мінімальну пенсію в розмірі 1854 грн. і їй дуже скрутно виживати на ці гроші. Переглянути умови договору і їх виконання відповідач відмовляється і спілкування з нею уникає. Зазначені обставини є підставою для розірвання спадкового договору.

Просить суд розірвати спадковий договір, укладений 23.09.2019 року та посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1043; скасувати заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , накладену 23.09.2019 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бережним О.С., зареєстровано в реєстрі за №1044.

Рішенням Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року описку в якому виправлено ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В мотивування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано , що відповідачка не виконувала умови спадкового договору. передбачені п. 6 даного договору, відповідно до якого остання повинна була надавати матеріальну допомогу позивачу та купувати ліки, готувати їжу, прибирати в квартирі, прати білизну, сплачувати комунальні послуги.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачка надавала позивачці матеріальну допомогу в розмірі 600 грн., оскільки відповідно до умов договору відповідачка повинна надавати позивачу матеріальну допомогу на придбання ліків 500 грн. та ще 500 грн. щомісячно на придбання харчів,а в разі стаціонарного лікування відповідачка повинна повністю нести витрати на її утримання та лікування в лікарні.

Не відповідає дійсності твердження відповідача про щомісячну сплату позивачу 600 грн., оскільки відповідно до розписок наданих відповідачкою вбачається, що в січні, лютому, квітні, жовтні та грудні 2020 року, відповідачка матеріальної допомоги не надавала, в 2021 році відповідачка не надавала матеріальної допомоги в лютому, листопаді і грудні, в інші місяці сплачувала різні суми, що в середньому становило 550 грн. на місяць. З жовтня 2021 року по теперішній час відповідачем матеріальна допомога не надавалась взагалі, що свідчить про невиконання відповідачем умов спадкового договору.

Інших доказів надання позивачу матеріальної допомоги відповідачем не надано.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що свідки зі сторони відповідача є її близькими родичами, які зацікавлені в вирішенні спору на користь відповідача.

Оскільки позивачка є дуже хворою людиною, яка не завжди може самостійно себе обслуговувати, укладаючи спадковий договір відповідачка розраховувала на належне його виконання, однак не отримала того на що розраховувала при укладанні договору, що є підставою для його розірвання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Івріну І.Л. яка кожна окремо в режимі онлайн підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно , виданого комітетом по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради 30 вересня 2010 року належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11-16).

23.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (змінила прізвище на ОСОБА_4 ) укладено спадковий договір, за яким ОСОБА_3 зобов`язалася виконувати розпорядження ОСОБА_1 та в разі її смерті набуває право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

Відповідно до пункту 6 договору за згодою сторін на набувача майна якою є ОСОБА_3 покладаються такі обов`язки: провідувати віжчужувача один раз на тиждень; за проханням відчужувача майна переселитись в квартиру, яка відчужується за цим договором та проживати із відчужувачем; у випадку хвороби віжчужувача надавати їй допомогу у вигляді:А) придбання ліки в аптеці; Б) через день купувати харчі та готувати їжу, при цьому на харчі набувач має витрачати 4/5 (чотири п`ятих) розміру її пенсії та 500грн. власних коштів щомісячно; В) за усним проханням віжчужувача прибирати в квартирі та прати постільну та натільну білизну; Г) отримувати щомісячно пенсію віжчужувача та сплачувати послуги за рахунок її коштів. У разі лікування відчужувача в лікарні (стаціонарне перебування) повністю нести витрати на її утримання та лікування; щомісячно надавати матеріальну допомогу в розмірі 500,00 грн. на придбання ліків, а у разі лікування віжчужувача в лікарні (стаціонарне перебування) повністю нести витрати на її утримання та лікування; поховати віжчужувача на цвинтарі міста Нікополя за свій рахунок.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів невиконання відповідачем умов спадкового договору та істотних порушень умов спадкового договору, враховуючи те, що підставою для розірвання договору є вимоги відчужувача щодо збільшення розміру матеріальної допомоги до прожиткового мінімуму, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Частина 1 статті 1302 ЦК України передбачає, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно з ч. 2 ст. 1303 ЦК України, набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа.

Відповідно до ст. 1304 ЦК України, спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина 1, 2ст. 614 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 грудня 2020 року в справі №607/5404/18 (провадження №61-18654св19) дійшов висновку, що «вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, а й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримувати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати».

Предметом спору в даній справі є розірвання спадкового договору з підстав невиконання набувачем розпоряджень відчужувача, передбачених п. 6 спадкового договору.

За спадковим договором на набувача покладається обов`язок виконувати розпорядження відчужувача, тобто, набувач зобов`язаний виконувати розпорядження відчужувача..

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року у справі №2-879/13 (провадження №61-10802св18) зазначено, що «сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом».

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом ІІ групи б/с (вади слуху, діагноз: нейросенсорна тугоухість). Перебуває на диспансерному обліку з приводу ішемічної хвороби серця, гіпертонічної хвороби ІІ ст.

23.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) укладено спадковий договір посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережного О.С., зареєстрований в реєстрі за №1043 від 23.09.2019 року (а.с.8-10).

Згідно з п. 1 умов даного договору відчужувач, яким є ОСОБА_1 , після її смерті передає у власність набувачу ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

За умовами п. 6 Договору, за згодою сторін на набувача квартири, яким є ОСОБА_3 , покладаються такі обов`язки: провідувати віжчужувача один раз на тиждень; за проханням відчужувача майна переселитись в квартиру, яка відчужується за цим договором та проживати із відчужувачем; у випадку хвороби віжчужувача надавати їй допомогу у вигляді:А) придбання ліки в аптеці; Б) через день купувати харчі та готувати їжу, при цьому на харчі набувач має витрачати 4/5 (чотири п`ятих) розміру її пенсії та 500грн. власних коштів щомісячно; В) за усним проханням віжчужувача прибирати в квартирі та прати постільну та натільну білизну; Г) отримувати щомісячно пенсію віжчужувача та сплачувати послуги за рахунок її коштів. У разі лікування відчужувача в лікарні (стаціонарне перебування) повністю нести витрати на її утримання та лікування; щомісячно надавати матеріальну допомогу в розмірі 500,00 грн. на придбання ліків, а у разі лікування віжчужувача в лікарні (стаціонарне перебування) повністю нести витрати на її утримання та лікування; поховати віжчужувача на цвинтарі міста Нікополя за свій рахунок.

Відповідно до п.8 договору у разі невиконання та/або неналежного виконання набувачем майна своїх обов`язків за цим договором спадковий договір може бути розірвано в судовому порядку, а також на вимогу набувача майна у разі неможливості виконання цих обов`язків. За домовленістю сторін цей спадковий договір може бути розірвано шляхом укладання та нотаріального посвідчення договору про розірвання спадкового договору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 порушує свої зобов`язання, умови договору виконуються частково та лише в частині сплати відчужувачу 600,00 грн. щомісячно, а не 1000 грн., не провідує її, коли вона хворіє, відмовляється купувати ліки, готувати їжу, прибирти в квартирі, прати білизну, сплачувати комунальні послуги.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписки складеної ОСОБА_5 31.12.2019 року в якій зазначено, що станом на 01.01.2020 року всі зобов`язання по договору виконуються повністю.

Відповідно до розписок, які знаходяться в матеріалах справи ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 за період з січня 2020 року по грудень 2020 року грошові кошти в сумі 6 500 грн., що в середньому становить 541 грн. на місяць, при домовленості в договорі, що матеріальна допомога щомісячно буде становить 500 грн. За період з січня 2021 року по листопад 2021 року (до звернення з позовом) ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_6 6600 грн., що в середньому становиь 600 грн. на місяць.( а.с.72-80).

Таким чином, умови договору щодо надання матеріальної допомоги відповідачкою ОСОБА_6 не порушувались.

Щодо тверджень позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідачка повинна крім матеральної допомоги в розмірі 500 грн. надавати ще 500 грн. на придбання їжі, колегія суддів відноситься критично, оскільки відповідно до умов договору :- у випадку хвороби відчужвача набувач мацна повинен надавати допомогу у вигляді: А) придбання ліки в аптеці; Б) через день купувати харчі та готувати їжу, при цьому на харчі набувач має витрачати 4/5 (чотири п`ятих) розміру її пенсії та 500грн. власних коштів щомісячно; В) за усним проханням віжчужувача прибирати в квартирі та прати постільну та натільну білизну; Г) отримувати щомісячно пенсію віжчужувача та сплачувати послуги за рахунок її коштів.

Таким чином, 500 грн. про які значиться в п.п.Б) п.6 умов договору відповідач мала надавати позивачу, лише у випадку її хвороби та витрачати цю суму на харчі.

Також, суд звертає увагу на те, що придбання ліків, через день придбання харчів , приготування їжі, прибирання в квартирі, прання постільної та натільної білизни, отримання пенсії та сплата послуг за умовами договору виконуються відповідачем у випадку хвороби позивача. При цьому, починаючи з дня укладення спадкового договору.

Згідно листа КП „НЦПСМД НМР позивач ОСОБА_1 знаходилась на амбулаторному лікуванні у період з 20.03.2020 року по 02.04.2020 року лише з приводу ГРВІ (а.с. 17-18).

Посилання ОСОБА_1 , що вона є інвалідом 2 групи і тому зазначені умови повинні були виконуватись відповідачем постійно є безпідставними, оскільки їй встановлена інвалідність з 02.07.2008 року довічно і її хвороба виникла задовго до укладення спадкового договору, тому ці умови стосуються випадків виникнення нових хвороб у відчужувача після укладення договору або ускладнення хвороби, що повинні підтверджуватись відповідними належними доказами.

Разом з тим, позивачем не заперечувався факт здійснення відповідачем та її родиною ремонту сантехнічного обладнання та електроприладів у належній їй на праві приватної власності квартири.

Доводи апеляційної скарги, щодо невиконання відповідачем умов спадкового договору з жовтня 2021 року по теперішній час не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з пояснень відповідача позивачка з листопада 2021 року уникає спілкування з нею, не допускає у квартиру, не надавала жодних розпоряджень, пов`язаних з доглядом і допомогою, а відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність вини відповідача в подальшому невиконанні обов`язків, передбачених спадковим договором, оскільки позивач відмовлялася від такої допомоги, чинила перешкоди відповідачу у виконанні ним умов спадкового договору.

Конфліктні відносини, які склалися між позивачем і відповідачем, не можуть бути підставою для розірвання спадкового договору.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що істотних підстав та обґрунтувань пред`явлення позову та посилань на докази як на підтвердження істотного порушення відповідачем істотних умов спадкового договору, позовна заява ОСОБА_1 не містить.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: