справа № 285/4768/22
провадження у справі № 2/0285/938/22
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22.09.2022 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Сташків Т.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

20.09.2022 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить здійснити поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме просить:

1) виділити їй Прихожу шафу-купе, комод, дзеркало настінне, тумбу (пуф) - вартістю 12000 грн, холодильник-вартістю 11000 грн, варильну поверхню-вартістю 3000 грн, духову шафу -вартістю 5000 грн, ліжко, 2 тумби, шафа-купе-вартістю 12000 грн;

2) а також в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на транспортний засіб автомобіль Opel Insignia, стягнувши з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 154 800 грн;

3) визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на гараж та на земельну ділянку під будівництво та обслуговування даного гаражу, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини гаража та земельної ділянки під обслуговування даного гаража у розмірві 38 700 грн.

Подана позовна заява не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 та ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

До позову долучила квинцію про сплату судового збору у розмірі 2245 грн, зазначивши у позові, що ціна позову розрахована у сумі 224 500 грн (154 800 +38 700), тобто вартість компенсації за автомобіль, гараж та земельну ділянку під будівництво та обслуговування даного гаражу.

Проте інше майно, а саме: Прихожу шафу-купе, комод, дзеркало настінне, тумбу (пуф) - вартістю 12000 грн, холодильник-вартістю 11000 грн, варильну поверхню-вартістю 3000 грн, духову шафу - вартістю 5000 грн просить виділити їй, не оплативши зазначені вимоги судовим збором.

Також позивач просить виділити їй як є особисту приватну власність - дарунок ліжко, 2 тумби, шафа-купе-вартістю 12000 грн, проте не надає доказів про набуття зазначеного майна у власність саме згідно договору дарування.

Відтак зазначені вимоги майнового характеру на загальну суму 43 000 (12000+5000+3000+11000+12000) судовим збором не оплачена.

Таким чином позивачу необхідно доплатити судовий збір за вимогу майнового характеру.

Згідно ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ціна позову за розрахунком суду становить 267 500 грн, тому доплаті підлягає ще 430 грн.

Законом позивач не віднесена до осіб, звільнених від сплати судового збору.

Сплата судового збору згідно закону здійснюється через банківські установи чи поштові відділення зв`язку за рахунок платника.

Відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин вказана позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для можливості усунення її недоліків.

Керуючись статтями 175,177, 185 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір»,

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк терміном десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити, що оригінал квитанції (платіжного доручення) про сплату судового збору, має бути поданий безпосередньо до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Проплату судового збору здійснити на р/р UA0006795, , МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, Отримувач ГУК у Житомирській області/ТГ м.Нов.-Волинський/22030101, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Призначення платежу: судовий збір обов`язково із зазначенням ідентифікаційного коду та суті позову (наприклад: за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ майна, визнання права власності).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Г. Сташків