ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4645/22 Справа № 208/5593/20 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмет спору, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельнічук В.І. «Про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмет спору, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельнічук В.І. про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.

В обґрунтуванні позову зазначив, що позивач є співвласником домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 12 жовтня 2004 року, посвідченого нотаріусом. По сусідству в будинку АДРЕСА_2 , мешкають відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 у 2009 році одержала державний акт на земельну ділянку за вказаним адресом, загальною площею 0,0816 кв.м., що не відповідало фактичному розміру ділянки.

18 жовтня 2016 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали два договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельнічук В.І., а саме на частину житлового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 0,0779 кв.м., та на земельну ділянку площею 0,0816 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки державний акт на земельну ділянку за вказаним адресом, загальною площею 0,0816 кв.м., не відповідає фактичному розміру ділянки, просив суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :02:023:0124, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельнічук В.І. зареєстрований в реєстрі № 1522-3, недійсним, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 , або іншої особи відомості стосовно якої зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на час ухвалення судового рішення;

Також просив суд зобов`язати Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради внести відповідні зміни в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна;

-зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області внести відповідні зміни стосовно статусу земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки :02:023:0124, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , як землі комунальної власності; стягнути судові витрати з відповідачів.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року були позовні вимоги були задоволені частково

Вказаним рішенням Рішення Дніпродзержинської міської ради від 24 грудня 2007 року № 327-17/V в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 63/100 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0816 га. та державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_3 , загальною площею 0,0816 га. (63/100) визнаний незаконним та скасований.

На даний час реєстрація права власності на спірну земельну ділянку не скасована, у зв`язку із зміною власника, яка сталася після укладання договору дарування.

З посиланням на вимоги ст.203, ч.3 ст.215 ЦК України та на те, що правовстановлюючим документом, на підставі якого було вчинено оскаржуваний правочин, був державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 , який судом визнано незаконним та скасовано, сам договір дарування вчинений на підставі незаконного правовстановлюючого документа є недійсним (нікчемним) правочином, і може бути визнаний судом недійсним.

У зв`язку із тим, що оскаржуваний договір є чинним, він не має можливості скористатися своїми законними правами на приватизацію своєї земельної ділянки, встановлення твердих меж між їх домоволодіннями і пов`язані з цим інші життєві питання. Своїми діями відповідачі, порушують принцип добросусідства, завдають морального болю суміжним власникам та землекористувачам з будинку АДРЕСА_1 , а саме двом інвалідам - пенсіонерам.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмет спору, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельнічук В.І. «Про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки - задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:023:0124, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельнічук В.І. зареєстрований в реєстрі № 1522-3, з припиненням речових прав ОСОБА_1 , що є підставою для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. з кожного.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк звернення до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, позивачем пропущений. Також зазначає, що у ОСОБА_2 були всі можливості та підстави в межах строку позовної давності подати позов про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, посилаючись на незаконність рішення Дніпродзержинської міської ради від 24.12.2017 року №327-17/V та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 18 жовтня 2016 року, відповідач ОСОБА_1 отримав у дар від ОСОБА_3 63/100 частини земельної ділянки площею 0,0816 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:023:0124 (а.с.8-10).

Згідно до змісту договору п.1.2 вказана земельна ділянка належить дарувальнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 904623, виданого Дніпродзержинською міською радою Дніпропетровської області 17 березня 2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 65 (а.с.8-10).

Окрім цього, ОСОБА_1 є власником 2/5 частки житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору дарування частки житлового будинку від 18 жовтня 2016 року (а.с.135).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року визнано незаконним та скасовано рішення Дніпродзержинської міської ради від 24 грудня 2007 року № 327-17/V в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 63/100 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0816 га. та державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_3 , загальною площею 0,0816 га. (63/100).

12 жовтня 2004 року позивач ОСОБА_2 отримав у власність частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа земельної ділянки навколо будинку складає 1039 кв.м.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року встановлено наступні факти, що під час оформлення передачі у власність ОСОБА_3 63/100 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0816 га. останньою не було погоджено із позивачем межі земельної ділянки, який є суміжним землекористувачем спірної земельної ділянки.

Внаслідок визначення площі земельної ділянки навколо будинку АДРЕСА_2 , у розмірі 0,0816 га. та передачі ОСОБА_4 63/100 частини позивач втратив можливість користуватися частиною земельної ділянки навколо будинку АДРЕСА_1 , де він проживає, та належить йому на праві користування.

Не узгодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є підставою для визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним, відповідно до вимог ч.6 ст.118 Земельного Кодексу України.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської областівід 13 вересня 2018 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року скасувано.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Кам`янської міської ради, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання рішення Дніпродзержинської міської ради від 24 грудня 2007 року № 327-17/V в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 63/100 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0816 га. та державного акту на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_3 , загальною площею 0,0816 га. (63/100) незаконними та їх скасування відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково.

Постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року скасувана, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року залишено без змін.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Вирішуючи справу суд першої інстанції правильно виходив з вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовівдносини.

Так, згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до статті 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом ст.ст.203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно та обґрунтовано виходив з того, що правовстановлюючий документ, на підставі якого було вчинено оскаржений правочин, а саме- державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 , був визнаний незаконним та скасований, а тому сам договір дарування, вчинений на підставі незаконного правовстановлюючого документа є недійсним (нікчемним) правочином.

Наявність оскарженого договору позбавляє позивача можливості скористатися своїми правами на приватизацію своєї земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 96 Земельного Кодексу України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно до ст. 152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Доводи апеляційної скарги про порушення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки позивач звернувся до суду із позовом лише у 2020 році, тоді як йому достовірно було відомо про укладений договір дарування у 2016 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як правильно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, підставою для звернення до суду із вказаним позовом є рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року, яким Рішення Дніпродзержинської міської ради від 24 грудня 2007 року № 327-17/V в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 63/100 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0816 га. та державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_3 , загальною площею 0,0816 га. (63/100) було визнано незаконним та скасоване

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року набуло законної сили лише 22 січня 2020 року, після чого позивач у серпні 2020 року звернувся до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним, у зв`язку із чим колегія суддів також приходить до висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущений.

Відповідно до вимог ст.256, ст.257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, колегія суддів виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі рішення суду, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

М.М. Пищида