КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №2-5675/12 Головуючий у І інстанції Сирбул О.Ф. Провадження №22-ц/824/7610/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню. Заяву обґрунтував тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2020 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року у справі №2-5675/12, з ПАТ «Фідобанк» на ОСОБА_2 . Боржником ОСОБА_1 у повному обсязі виконано кредитне зобов`язання за рішенням суду в добровільному порядку, про що стягувачем ОСОБА_2 видана відповідна довідка.

На підставі викладеного просив визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що виконання кредитного зобов'язання відбувалось на підставі заяви про реструктуризацію зобов`язань передбачених договором про споживчий кредит.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року зазначено, що проведення відповідно до положень цього закону реструктуризації зобов`язань є підставою для визнання судом відповідно до ст. 432 ЦПК України виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, закон містить пряму вказівку на можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні такої заяви. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Коротя Р.О. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Наголошував на тому, що 20 червня 2022 року ним була подана до суду заява, в якій він посилався на проведення реструктуризації кредитором боргових ОСОБА_1 зобов`язань, однак суд не взяв до уваги цю заяву.

Інші учасники в судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце належним чином повідомлялись. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_1 адвоката Короті Р.О., дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про дострокове розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та вирішено, зокрема, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість по кредитному договору №232-В/05 від 22 жовтня 2008 року в розмірі 97130 дол. США 71 центів, що еквівалентно 748 428,33 грн.

Дарницьким районним судом м. Києва на виконання вказаного рішення 18 липня 2013 року видано виконавчий лист №2-5675/12, за яким постановою Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві відкрито виконавче провадження №50622160.

09 червня 2018 року між ПАТ «Фідобанк», в особі та від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленко О.В., та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення прав вимоги банку до позичальників та/або іпотекодавців та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, а саме: до ОСОБА_1 за кредитним договором № 232-В/05 від 22 жовтня 2008 року; до ОСОБА_3 за договором поруки № 232 від 22 жовтня 2008 року; до ОСОБА_1 за договором іпотеки від 23 жовтня 2008 року, посвідченого 23 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 26590.

Таким чином, 09 червня 2018 року ОСОБА_2 набув право вимоги за Кредитним договором №232-В/05 від 22 жовтня 2008 року, договором поруки №232 від 22 жовтня 2008 року та за договором іпотеки від 23 жовтня 2008 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 5 листопада 2020 року замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 15 жовтня 2012 року по цивільній справі № 2-5675/12 за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості з ПАТ «Фідобанк» на ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що добровільне погашення заборгованості поза межами виконавчого провадження, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та не є іншою причиною в контексті ч. 2 ст. 432 ЦПК України, оскільки погашення ним заборгованості відбулось під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення, що може бути підставою для повернення виконавчого документу за відповідною заявою стягувача, закінчення виконавчого провадження на підставі повного фактичного виконання судового рішення, проте не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Зі змісту вказаних норм Закону слідує, що особа може виконати рішення суду добровільно до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження. Отже, добровільне виконання рішення має місце лише поза межами виконавчого провадження.

При цьому, Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає надання боржнику строку на добровільне виконання рішення суду з моменту відкриття виконавчого провадження, а тому добровільне виконання виконавчого документа можливе лише до моменту відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин.

Аналіз змісту наведеної норми свідчить про те, що можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню передбачена, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 599-601, 603-606 ЦК України).

Отже, матеріально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є сплата боргу поза межами виконавчого провадження, у зв`язку з чим, у боржника відсутній обов`язок з виконання виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення.

У разі, якщо виконання зобов`язання за судовим рішенням відбулося в межах виконавчого провадження, стягувач має право подати до виконавця письмову заяву про повернення виконавчого документа, на підставі якої виконавець виносить постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Згідно з Закону України «Про виконавче провадження», добровільним виконанням рішення суду вважається погашення заборгованості до надходження виконавчого документа на виконання.

Однак, сплата боржником боргу чи припинення обов`язку з інших підстав, які відбулись вже у відкритому виконавчому провадженні, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Щодо доводів апелянта з приводу тих обставин, що зобов`язання було виконано на підставі договору реструктуризації, а тому є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, в січні 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в якій зазначав, що ним погашений борг перед ОСОБА_2 і до заяви додав довідку, видану ОСОБА_2 , яка ці обставина підтверджувала.

Державна виконавча служба надала суду свої пояснення на цю заяву, в якій обґрунтувала свої заперечення проти її задоволення.

20 червня 2022 року, тобто за один день до судового засідання, представник ОСОБА_1 адвокат Коротя Р.О. подає заяву, в якій посилається на те, що погашення кредитного зобов`язання відбувалось на підставі його заяви про реструктуризацію зобов'язань, що на підставі п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» надає боржнику право вимагати визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В цій же заяві адвокат Коротя Р.О. просив розгляд справи проводити за його відсутності. До заяви адвокат Коротя Р.О. додав повідомлення ОСОБА_2 ОСОБА_1 в якій кредитор на заяву ОСОБА_1 про реструктуризацію боргу підтвердив наявність у ОСОБА_1 перед ним заборгованості у розмірі 134521 грн., дата погашення кредиту 16 червня 2031 року, відсоткова ставка 9,27 % річних.

Тобто в даній заяві адвокат Коротя Р.О. повністю змінив підстави, з яких ОСОБА_1 просив визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, а також додав до заяви нові докази, які суперечать тим доказам, які він надавав до заяви від 11 січня 2022 року. Тобто в довідці від 23 листопада 2021 року підписаною кредитором ОСОБА_2 зазначено, що зобов`язання припинене, оскільки повністю погашена заборгованість (а.с. 123), а у повідомленні ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 від 12 листопада 2021 року зазначено про наявність заборгованості у розмірі 134521 грн. зі строком погашення до 16 червня 2031 року. При цьому це повідомлення є лише констатацію наявності заборгованості у розмірі 134521 грн. і не містить в собі самої реструктуризації боргу, який відповідно до виконавчого листа становив 97130,71 доларів США, що еквівалентно 748428 грн., тобто не містить умов і графіку погашення, що і є змістом реструктуризації.(а.с.155)

Суд першої інстанції при ухваленні судового рішення правомірно не взяв до уваги дану заяву. Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції процесуальних норм в тому, що в судовому рішенні не було надано оцінки заяві від 20 червня 2022 року виходячи з такого.

Відповідно до ч.2,3 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

ОСОБА_1 не надсилав цю заяву відділу державної виконавчої служби, отже Відділ не давав на цю заяву своїх пояснень чи заперечень.

Проте, суд не ухвалював процесуальне рішення про повернення заяви від 20 червня 2022 року заявнику без розгляду, оскільки в ній же містилось прохання про розгляд справи за відсутності представника заявника.

Під час звернення до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 також долучив до апеляційної скарги докази проведення реструктуризації боргу на підставі Закону України «Про споживче кредитування», а саме: повідомлення про реструктуризацію кредиту від 12 листопада 2021 року (а.с.169).

Однак такі докази, колегія суддів не може взяти до уваги, в силу вимог ст. 367 ЦК України, оскільки вони в належний спосіб не подавались до суду першої інстанції та, відповідно, не досліджувались судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2022 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: