ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5983/22 Справа № 185/8520/21 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що він 21 рік та 8 місяців працював в умовах впливу шкідливих факторів на організм, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, та внаслідок чого отримав хронічні професійні захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень, нейросенсорну приглуховатість, що підтверджується актом за формою П-4, складеного за наслідком розслідування хронічного професійного захворювання від 14 липня 2015 року.

Вказує, що 27 серпня 2015 року згідно з довідками медико-соціальної експертної комісії було первинно сукупно встановлено 30% втрати професійної працездатності, у зв`язку з чим, в подальшому внаслідок повторного переогляду довідкою МСЕК встановлено 30% втрати професійної працездатності вже безстроково, та встановлено потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні.

Посилаючись на те, що нестворення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці на підприємстві, де він працював, є порушенням законодавства про охорону праці, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань та призвело до зменшення обсягу трудової діяльності, проходження тривалого лікування, щоденного перенесення фізичного болю та моральних переживань, підвищує ризик зараження COVID-19 порушення нормальних життєвих зв`язків, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 227 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 110 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підприємство забезпечило позивача спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту та створило безпечні і нешкідливі умови праці у рамках існуючої технології видобутку вугілля. Іншої технології видобутку на території України не запроваджено. Посадові особи підприємства до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалися. Вказує, що законодавець чітко усвідомлюючи шкідливість та небезпечність умов роботи гірників, надає їм пенсію за віком на пільгових умовах, втрата ОСОБА_1 працездатності та отримання інвалідності компенсується йому щомісячними страховими виплатами, одноразовою допомогою при звільненні, оплатою витрат на лікування. Вказує, що при звільненні ОСОБА_1 було виплачено компенсацію немайнової (моральної) шкоди у розмірі 32 063,37 грн., розрахованої з розрахунку стажу роботи в галузі та середнього заробітку, що підтверджується розрахунковим листком ОСОБА_2 за березень 2015 року, отримавши виплату, претензій до підприємства в частині компенсації моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання не мав, про що між сторонами було укладено відповідну угоду від 13 липня 2015 року. Отже підприємством було компенсовано працівнику спричинену моральну шкоду, подвійне її стягнення прямо суперечить закону. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази зміни психічного стану позивача внаслідок захворювання. Індивідуальна програма реабілітації до матеріалів справи позивачем надана не була. Вважає, що встановлення втрати професійної працездатності не свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди.

Позивачем було надано пояснення, в яких просив в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» відмовити, посилаючись на правильність висновку суду першої інстанції по суті спору та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював на шахті ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на різних посадах з повним робочим днем під землею з 02 жовтня 1993 року по 13 березня 2015 року (а.с.26-32).

13 березня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено з посади електрослюсаря підземного 5 розряду з повним робочим днем у шахті за частиною 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.32).

13 липня 2015 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого начальником Павлоградського міськрайонного Управління Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Головного державного санітарного лікаря міста Павлограда, Павлоградського та Юр`ївського районів ОСОБА_3 , відповідно до якого встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого та у результаті виконання важкої фізичної праці. Причинами виникнення якого є запиленість повітря робочої зони, та великий рівень шуму.

Згідно вказаного акту, наслідком відповідних шкідливих умов праці є хронічне обструктивне захворювання легень першого-другого ступеня (пиловий бронхіт першого-другого ступеня, емфізема легень першого-другого ступеня), група "В", легенева недостатність другого ступеня, нейросенсорну приглуховатість першого ступеня з легким зниженням слуху (а.с.16-17).

Відповідно до виписки з акта огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 27 серпня 2015 року, серії 12 ААА № 014268, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 30% (25% ХОЗЛ, 5% туговухість), групу інвалідності не встановлено (а.с. 10).

07 листопада 2019 року Державною установою "Українським Науково-дослідним інститутом промислової медицини" складено медичний висновок лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного лікувального-профілактичного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання (отруєння), затверджений протоколом протоколу № 1872 (а.с.21-22).

Відповідно до довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги за результатами огляду від 09 грудня 2019 року, серії 12 ААА №057152, повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 30% (25% ХОЗЛ, 5% туговухість), група інвалідності - третя (а.с.12-13).

Згідно довідки до акту огляду Міжрайонною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №625280 09 грудня 2019 року встановлено ОСОБА_1 повторно та безстроково третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Рекомендований нагляд та лікування у травматолога та невролога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Протипоказана робота в умовах дії шуму, пилу, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно (а.с.14-15).

З медичних документів позивача вбачається, що ОСОБА_1 має скарги на виражену задишку після незначного фізичного навантаження, частий кашель, з виділенням слизового харкотиння у невеликій кількості в ранковий час, впродовж дня більш турбує сухий приступоподібний кашель, періодичні напади затрудненого дихання за типом задухи, які виникають при фізичному навантажені та у нічний час, купіруються інг. Беродуал Н, важкість та свистячі хрипи у грудях, загальну слабкість, пітливість, погіршення слуху на обидва вуха, шум у вухах, іноді підвищення артеріального тиску, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах (а.с.23-25).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Враховуючи, що надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань, оскільки позивач не має можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення моральної шкоди в розмірі 110 000 грн.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно частини 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (далі - постанова) хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою;

медичний висновок - висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Пунктом 89 постановлено, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню.

Хронічне професійне захворювання (отруєння) не завжди супроводжується втратою працездатності. Випадки професійних інфекційних захворювань та хронічних професійних інтоксикацій розслідуються як хронічні професійні захворювання (отруєння) (пункт 90).

Таким чином, з аналізу наведеного законодавства колегія суддів наголошує, що при вирішенні дійсного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди внаслідок професійного захворювання підлягають доказуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, чинне законодавство встановлює, що наявність зв`язку між погіршенням стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази втрати ним професійної працездатності, що складає 30% та в подальшому, при повторному переогляді, третю групу інвалідності, а саме акт огляду Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 27 серпня 2015 року, серії 12 ААА №014268, первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках в розмірі 30% (25% ХОЗЛ, 5% туговухість) та акту огляду Міжрайонною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №625280 09 грудня 2019 року встановлено ОСОБА_1 повторно та безстроково третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Вказаним актом рекомендований нагляд та лікування у травматолога та невролога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Протипоказана робота в умовах дії шуму, пилу, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно.

Вказані лікарські документи, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами втрати позивачем професійної працездатності, оскільки останні в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів зауважує, що відповідні висновки, незважаючи на наявність у сторін такого права, до суду, зокрема, роботодавцем не оскаржувалися.

Крім того, колегія суддів зауважує, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню, за результатом якого складається відповідний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, в якому, зокрема, зазначаються обставини та причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння).

В матеріалах справи наявний акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у ОСОБА_1 за формою П-4 від 13 липня 2015 року, затвердженого начальником Павлоградського міськрайонного Управління Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Головного державного санітарного лікаря міста Павлограда, Павлоградського та Юр`ївського районів ОСОБА_3., відповідно до якого встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого та у результаті виконання важкої фізичної праці. Причинами виникнення якого є запиленість повітря робочої зони, та великий рівень шуму.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що здійснюючи відповідне розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 , головою комісії - головним спеціалістом Павлоградського міськрайонного Управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області Хамазою В.В. та членом комісії - ОСОБА_4 викладено окремі думки з приводу розслідування, в яких останні зазначають, що при вивченні умов праці потерпілого, уповноваженим представником роботодавця надавалися дані про фізичне перенавантаження, перевищення гранично допустимої концентрації пилу в повітрі робочої зони, перевищення рівня шуму, що є порушенням вимог Державних санітарних правил "Підприємства вугільної промисловості" ДСП 3.3.1.095 - 2002, ГОСТ 12.1.005-88 ССБТ "Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны» (мовою оригіналу), "Державних санітарних норм виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку, ДСН 3.3.6.037-99. Саме вказані фактори згідно повідомлення про професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 №863 від 18 листопада 2014 року "Українського науково-дослідного інституту промислової медицини" м.Кривий Ріг.

Вказували про необхідність встановлення осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, в той же час, члени комісії зі сторони роботодавця та профспілкового органу відмовилися у визначенні винних осіб.

Отже, з вищевикладених думок незалежних спеціалістів Держсанепідем служби та профілактики виробничого травматизму, які є незалежними в своїй діяльності особи, було встановлено факт вини роботодавця у нестворені своїм працівникам безпечних та нешкідливих умов та встановили дійсне порушення ним санітарних та гігієнічних норм та правил під час здійснення своєї трудової діяльності, що у свою чергу нівелює доводи апелянта щодо відсутності його вини у спричиненні в позивача професійного захворювання.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, зважаючи на те, що позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, був вимушений неодноразово звертатися до лікарів та проходити лікування, виписки з медичних карток позивача свідчать про те, що внаслідок професійного захворювання позивач постійно відчуває почуття болю, має швидку втомленість, що негативно впливає на його життєдіяльність, тривалий час перебуває під наглядом лікарів, потребує медикаментозного та санаторного лікування, що у свою чергу впливає на звичний спосіб життя позивача, втрата працездатності є невідновною, що у свою чергу спричинює йому душевні страждання з огляду на те, що останній усвідомлює факт значного порушення здоров`я, що вже не відновиться.

В той же час, колегія суддів не погоджується з розміром встановленої судом спричиненої позивачу моральної шкоди та вважає, що визначення моральної шкоди в розмірі 110 000 грн. не відповідає принципам співмірності та об`єктивності, зважаючи на те, що отримана на виробництві травма призвела до втрати 30% професійної працездатності, отримана ним група інвалідності не позбавляє його права продовжувати працювати та отримувати заробіток.

Зважаючи на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, колегія суддів приходить до висновку, що розумним та справедливим буде визначення суми моральної шкоди в розмірі 60 000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо наявної угоди про відмову від претензії, а також доводи апелянта щодо виплати йому моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до частини першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У порушення наведеної норми, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження фактичного відшкодування ним моральної шкоди, завданої позивачу. Сам лише факт написання позивачем заяви про відсутність у позивача претензій щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання до відповідача не є підтвердженням відшкодування такої шкоди і не позбавляє права позивача звернутися до суду із позовом до відповідача у порядку цивільного судочинства.

Надана відповідачем виписка щодо розрахунку заробітної плати таким доказом не є, оскільки зазначена підприємством сума в 32 063,37 грн. не є виплатою моральної шкоди працівникові, а є одноразовою допомогою при виході працівника на пенсію, що є однією з соціальних гарантій гірників та шахтарів України.

Отже, відповідач вводить суд в оману видаючи виплачену одноразову допомогу при звільненні за відшкодовану моральну шкоду.

Крім того, колегія суддів зауважує, що за своєю суттю відповідна угода схиляє працівника до засвідчення ним своєї відмови від звернення до суду за захистом, зокрема, щодо відшкодування на його користь моральної шкоди, внаслідок ушкодження його здоров`я, що є грубим порушенням прав останнього, як незахищеної сторони по відношенню до роботодавця, така відмова цивільно-процесуальним законодавством визнається недійсною згідно статті 4 ЦПК України.

Також, колегія суддів зауважує, що визначені угодою умови та зобов`язання з боку підприємства є фактичним відображенням процедур, встановлених чинним законодавством про працю, та не надає працівникові жодних додаткових гарантій чи заохочень.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, з 110 000 грн. до 60 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, а також в частині розміру стягнутого судового збору з 1 100 грн. до 600 грн.

Згідно з ч.ч.1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи результат розгляду даної справи, з відповідача приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 600 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року змінити в частині визначення розміру моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання, з 110 000 грн. до 60 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, а також в частині розміру стягнутого судового збору з 1 100 грн. до 600 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.