Дата документу 14.06.2022
Справа № 334/3978/18
Провадження № 2/334/86/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Мазаєвій Д.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив визнати за ним право власності на 61/100 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабця ОСОБА_4 , якій на момент смерті належало 17/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право приватної власності на житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_5 , якому на момент смерті належало на праві власності 27/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_2 про право приватної власності на житловий будинок, та 17/50 часток цього будинку, які він фактично прийняв у спадщину від померлої дружини ОСОБА_4 .

Таким чином, після смерті діда відкрилась спадщина на 61/100 частку будинку АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями діда за законом першої черги були батько позивача ОСОБА_3 та його дядько ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем за законом першої черги є його дружина ОСОБА_2 .

Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім позивача інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає.

Позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Тітка позивача відповідачка ОСОБА_2 25.12.2010 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 на 61/300 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2015 вищезазначене свідоцтво про право на спадщину за законом визнано недійсним, скасована державна реєстрація права власності за вказаним свідоцтвом.

Після цього відповідачка ОСОБА_2 відмовилась від частини спадщини на користь позивача, про що склала відповідну розписку.

З наведених підстав позивач просить визнати за ним право власності на 61/100 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом майна, що належало його батьку ОСОБА_3 .

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розгляд справи провести за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 06.05.2010.

Позивач у справі ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , а відтак, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька.

Згідно матеріалів спадкової справи №528/2010, розпочатої 17.08.2010, після померлого ОСОБА_3 , спадкоємцями першої черги за законом, є його син ОСОБА_1 і дружина ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька, подавши 17.08.2010, у встановленому ст.ст. 1269, 1270 ЦК України порядку, відповідну заяву про прийняття спадщини.

Дружина спадкодавця ОСОБА_7 в порядку ст. 1273 ЦК України подала заяву від 17.08.2010 про відмову від права на прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка на користь сина ОСОБА_1 .

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Стаття 1297 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Постановою державного нотаріуса Другої запорізької державної нотаріальної контори від 29.11.2019 ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , відмовлено.

Щодо майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, судом встановлено наступне.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи ТОВ ЗМБТІ на житловий будинок АДРЕСА_2 , 04.09.1956 Ленінський райвиконком м. Запоріжжя і ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу Ѕ частини будинку АДРЕСА_2 .

На підставі договору купівлі-продажу від 31.05.1957 іншу Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 придбала ОСОБА_8 .

У 1963 році будинку АДРЕСА_3 .

Рішенням народного суду Ленінського району від 21.05.1963 між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 здійснено поділ майна подружжя, в порядку поділу Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 за кожним з подружжя визнано право власності на ј частину будинку.

У зв`язку зі смертю співвласника ОСОБА_8 право власності на іншу Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Запорізькою нотаріальною конторою 12.06.1976, перейшло до ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є її діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, частки яких є рівними.

Рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 18.03.1982 №58/42 змінено долі співвласників будинку, встановлено ідеальні частки за ОСОБА_9 57/100 частин, за ОСОБА_5 43/200 частини, за ОСОБА_4 43/200 частини.

Запорізьким міськкомунгоспом видано відповідні свідоцтва про право особистої власності від 20.04.1982 року: свідоцтво № НОМЕР_6 про належність ОСОБА_9 57/100 частин будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 18.03.1982 №58/42 замість свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.06.1976; свідоцтво №320 про належність ОСОБА_5 43/200 частин будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 18.03.1982 №58/42 замість договору купівлі-продажу від 04.09.1956; свідоцтво №319 про належність ОСОБА_4 43/200 частин будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 18.03.1982 №58/42 замість Рішенням народного суду Ленінського району від 21.05.1963.

На підставі договору купівлі-продажу від 19.06.1982 ОСОБА_9 продала 57/100 частин зазначеного будинку ОСОБА_11 .

Згідно рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №200/17 від 19.08.1982 змінено ідеальні частки будинку, встановлено ідеальні частки за ОСОБА_5 31/100, за ОСОБА_4 19/100, за ОСОБА_11 Ѕ частина.

Запорізьким міськкомунгоспом видано відповідні свідоцтва про право особистої власності від 06.09.1982, зокрема: свідоцтво № НОМЕР_7 про належність ОСОБА_5 31/100 частини будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №200/17 від 19.08.1982 замість свідоцтва №320 від 20.04.1982 року; свідоцтво №649 про належність ОСОБА_4 19/100 частин будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №200/17 від 19.08.1982 замість свідоцтва №319 від 20.04.1982 року.

Згідно матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 її син ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину від 02.09.1988 на 1/3 частку спадкового майна, яке складалось на момент оформлення з 19/100 частин житлового будинку (згідно свідоцтва №649 від 06.09.1982). На 2/3 частини зазначеного спадково майна свідоцтва про право на спадщину за законом ще не видавались.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_5 , за яким на момент смерті було зареєстровано право власності на 31/100 частину спірного будинку на підставі свідоцтва про право особистої власності № НОМЕР_7 від 06.09.1982.

Рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №119/19 від 18.04.1991 року було змінено ідеальні частки співвласників будинку АДРЕСА_1 , визначено розмір частки за ОСОБА_5 27/100, за ОСОБА_4 - 17/50, а також за ОСОБА_11 39/100.

Відповідно до цього рішення на ім`я співвласників 12.05.1991 були видані свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, зокрема: свідоцтво № НОМЕР_2 про належність ОСОБА_5 27/100 частини будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №119/19 від 18.04.1991, замість свідоцтва №650 від 06.09.1982 року; свідоцтво №418 про належність ОСОБА_4 17/50 частин будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №119/19 від 18.04.1991 замість свідоцтва №649 від 06.09.1982 року.

Оскільки при прийнятті рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів №119/19 від 18.04.1991 не було враховано, що після смерті ОСОБА_4 її син ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину від 02.09.1988 на 1/3 частку спадкового майна, яке складалось на момент оформлення з 19/100 частин житлового будинку (згідно свідоцтва №649 від 06.09.1982), рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 21.10.1993 №222/8 були змінені ідеальні частки: ОСОБА_3 на 17/150 частин, ОСОБА_4 - 17/75 частин.

Виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів на підставі цього рішення було видано на ім`я ОСОБА_4 свідоцтво №113 від 16.03.1994 про право особистої власності на 17/75 частин будинку замість свідоцтва про право особистої власності №418 від 12.05.1991.

ОСОБА_3 видано свідоцтво №114 від 16.03.1994 про право особистої власності на 17/150 частин будинку замість свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.1988 р. №2-2297.

Згідно матеріалів спадкової справи №499 спадкодавця ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений законом строк звернулись із заявами про прийняття спадщини за законом діти спадкодавця ОСОБА_3 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 .

Таким чином, належну ОСОБА_5 частку будинку АДРЕСА_1 успадкували в рівних частках (по 1/3) ОСОБА_3 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 .

Нотаріусом Другої запорізької державної нотаріальної контори 15.11.1996 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з 27/100 частин будинку АДРЕСА_1 і належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_2 від 12.05.1991.

Отже, ОСОБА_3 на час смерті належало на праві власності: 1/3 частина спадкового майна після смерті матері ОСОБА_4 - на підставі свідоцтва №114 від 16.03.1994 про право особистої власності на 17/150 частин будинку, виданого замість свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.1988 р. №2-2297; 1/3 частина спадкового майна після смерті батька ОСОБА_5 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.1996, р.№2-2001, яке складалося із 27/100 частин будинку АДРЕСА_1 і належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_2 від 12.05.1991, тобто 9/100 частин будинку.

Після смерті ОСОБА_5 між спадкоємцями ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 виник спір.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.1996 у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 було розділено в натурі спірний житловий будинок з визнанням за кожним зі співвласників права власності на 61/300 частину спірного житлового будинку.

Постановою президії Запорізького обласного суду від 29.05.1998 рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.1996 було скасовано, направлено справу на новий розгляд. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2000 позовна заява була залишена без розгляду.

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер дядько позивача - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_8 .

Згідно матеріалів спадкової справи №358/2004/02-14, спадкоємцем за законом першої черги, як прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , є його дружина ОСОБА_2 , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом другої Запорізької нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №4-808 на вклади у ВАТ «Державний ощадний банк України», свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №4-809 на прості іменні акції підприємства, свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №4-810, на автомобіль, та свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.12.2010, зареєстроване в реєстрі за №1-2129, на 61/300 частину будинку АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.1996.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.12.2010 №1-2129 ОП ЗМБТІ зареєструвало право власності за ОСОБА_2 на 61/300 частину спірного будинку.

Згідно матеріалів реєстраційної справи №1884р, на виконання постанови президії Запорізького обласного суду від 29.05.1998 рішенням реєстратора від 30.04.2012 державну реєстрацію прав власності на 27/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 поновлено.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 15.11.1996, №2-2001, ОСОБА_3 04.07.2012 зареєстрував право власності на 9/100 частин спірного житлового будинку.

Відтак, за померлим ОСОБА_5 залишилось зареєстрованим право власності на інші 18/100 частин спірного житлового будинку.

Згідно матеріалів реєстраційної справи №101, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2015 скасовано державну реєстрацію права власності за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.1996 на 61/300 частину спірного будинку за ОСОБА_6 , який є спадкодавцем ОСОБА_2 . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 25.12.2010, р.№1-2129, ОСОБА_2 на 61/300 частину спірного будинку.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 28.12.2016 скасовано запис про право власності на 61/300 частину спірного будинку за ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 на час смерті належало на праві власності 17/150 частин будинку АДРЕСА_1 , які він успадкував після смерті матері ОСОБА_4 , та 9/100 частин будинку АДРЕСА_1 , які він успадкував після смерті батька ОСОБА_5 , а всього 61/300 частина будинку (17/150 + 9/100 = 61/300), які в свою чергу у встановленому законом порядку успадкував позивач ОСОБА_1 .

Вимоги позову, що в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 за позивачем належить визнати право власності на 61/100 частину спірного будинку, є необґрунтованими.

Наданими суду доказами спростовується, що спадщину після смерті баби і діда позивача прийняли лише його батько ОСОБА_3 і його дядько ОСОБА_6 , і що позивачу належить в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , частина будинку, яка належала його дядькові ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як встановлено судом з матеріалів спадкової справи, ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_6 , не звертався.

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , є його дружина ОСОБА_2 . Із заявами про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 ніхто зі спадкоємців не звертався.

Оскільки ОСОБА_3 не прийняв спадщину після смерті брата, то, відповідно, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , не входить майно, яке належало ОСОБА_6 .

Суд також зауважує, що позивачем не пред`являлося позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті дядька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд критично оцінює розписку ОСОБА_2 від 28.09.2015, на яку посилається позивач в обґрунтування позову, у якій міститься застереження, що ОСОБА_2 зобов`язується надати до нотаріальної контори заяву про відмову від частки у спадщині на будинок АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 за вимогою останнього, оскільки вказана розписка не є заявою до нотаріальної контори, поданою в порядку ст.1274 ЦК України.

Як уже зазначалось, згідно матеріалів спадкової справи, єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , є його дружина ОСОБА_2 . До нотаріальної контори ОСОБА_2 із заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка на користь позивача не зверталась, відсутня відмова нотаріуса у видачі такого свідоцтва про право на спадщину.

Суд також враховує, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Судом під час розгляду справи встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом, який нарівні з ОСОБА_3 і ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 і після смерті ОСОБА_5 , є ОСОБА_10 , який позивачем до участі у справі в якості відповідача не залучений. Відповідачка ОСОБА_2 є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після ОСОБА_6 , і не являється належним відповідачем щодо вимог про визнання за позивачем права власності на частину спірного будинку, яку успадкував ОСОБА_10 .

Відтак, пред`явлення позову до неналежного відповідача щодо частини спадщини, прийнятої ОСОБА_10 , є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Щодо заяви відповідачки про визнання нею позову суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що визнання відповідачкою позову суперечить закону, порушує права та інтереси інших осіб, а тому суд при ухваленні рішення відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 батька ОСОБА_3 , за позивачем слід визнати право власності на 61/300 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 263-265, 268, 354, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на 61/300 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Складення повного судового рішення 24.06.2022.

Суддя: Турбіна Т. Ф.