Ухвала

14 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 185/5681/18

провадження № 61-3311св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 15 листопада 2013 року її чоловік ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 149 000,00 грн зі строком повернення до 01 листопада 2014 року, про що складено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кримським Е. В., зареєстрованим в реєстрі за номером № 1329.

За умовами договору повернення позики повинно відбуватися щомісячно і в рівних частках у розмірі 13 545,00 грн. У разі несвоєчасного повернення коштів позичальником, нараховується пеня в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У забезпечення виконання зобов`язання за договором позики грошей, 15 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за умовами якого, ОСОБА_1 приймає в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кримським Е. В., зареєстрованим в реєстрі за номером № 1330.

21 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору позики грошей від 15 листопада 2013 року, відповідно до якого строк виконання зобов`язання було продовжено до 01 листопада 2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_1 помер. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_1 є вона, та їх дочка ОСОБА_3 , яка у встановлений законом шестимісячний строк подала заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини.

Відповідач у строк вказаний в договорі позики кошти не повернула, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

До неї, як до спадкоємця ОСОБА_1 перейшло право вимоги за договором позики від 15 листопада 2013 року.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики грошей від 15 листопада 2013 року в розмірі 149 000,00 грн; заборгованість за пенею в розмірі 543 850,00 грн; суму інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 45 892,00 грн; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 11 547,50 грн, а всього 750 298,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики грошей від 15 листопада 2013 року в розмірі 149 000,00 грн; заборгованість за пенею в розмірі 149 000,00 грн; суму інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 45 892,00 грн; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 11 547,50 грн, а всього стягнуто 355 439,50 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_1 , тому до неї перейшло право вимоги за договором позики грошей від 15 листопада 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідачем розмір заборгованості за договором позики грошей не спростований, не доведено відсутність заборгованості перед позивачем. При цьому, судом відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України зменшено розмір пені з 543 850,00 грн до 149 000,00 грн.

23 лютого 2022 року ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у вказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У липні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, в частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а лише тлумачили відповідні юридичні норми (рішення в справі «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії і складності справи та відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року призначити до судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська