Справа № 204/7743/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Третя дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2021 року з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Третя дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якому позивач просив суд:

?Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням їх уточнень, посилався на те, що його батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 квітня 1947 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_8 , а 14 липня 2020 року мати ОСОБА_7 після їх смерті залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яка належала їм в рівних частках на підставі договору дарування, посвідченого 17 червня 1998 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Блохіною Є.С. за реєстром № 1600. Право особистої власності було зареєстровано за батьками в КП «ДМБТІ» 12 серпня 1998 року в реєстрову книгу № 445п за реєстром №600-222.

19 травня 2011 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла позивачу 2/3 частини спадкової квартири, а 1/3 його рідному братові ОСОБА_4

30 липня 2021 року він звернувся до державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом на кв. АДРЕСА_2 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 липня 2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_7 , оскільки ним не було подано заяви про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк до 14 січня 2021 року. Оскільки позивач на момент відкриття спадщини проживав разом зі своєю матір`ю, та з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся після шестимісячного строку, просив суд встановити факт проживання зі спадкодацем на час відкриття спадщини (а.с.2-8, 129-136).

20 вересня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника територіальної громади в особі Дніпровської міської ради в яких проти задоволення позовних вимог заперечували, оскільки позивачем пропущено строк на звернення з заявою про прийняття спадщини, окрім того не надано належних доказів сумісного проживання позивача та спадкодавця на момент смерті.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 листопада 2021 року справа за указаної заявою передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 50-51).

Ухвалою суду від 09 листопада 2021 року відмовлено у відкритті провадження (а.с. 52-54)

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2022 року ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скасована, справа на правлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 82-86).

11 лютого 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Третя дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини(а.с.92-93).

Ухвалою суду від 26 травня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с. 120).

11 липня 2022 року ухвалою суду прийнято уточнену позовну заяву (а.с. 141).

Ухвалою суду від 11 липня 2022 року залучення до участі у справі у якості співвідповідача територіальну громаду м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради (а.с. 142).

11 липня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 144-145).

29 липня 2022 року на адресу суду надійшла копія витребуваної спадкової справи № 492/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі на їх задоволенні наполягали.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 11 липня 2022 року надали суду заяви про розгляд цивільної справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі(а.с.138-139).

Представник відповідача територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради просила винести рішення відповідно до норм діючого законодавства.

Представник Третьої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи були повідомленні належним чином, просили слухати справу за їх відсутності.

Фактичні обставини встановленні судом

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є батьками позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.166 назвороті).

З 03 квітня 1947 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.160).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_8 (а.с.153) , а 14 липня 2020 року мати ОСОБА_7 (а.с.153 назвороті)

Після смерті батьків залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яка належала їм в рівних частках на підставі договору дарування, посвідченого 17 червня 1998 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Блохіною Є.С. за реєстром № 1600 (а.с.167).

Право особистої власності було зареєстровано за батьками в КП «ДМБТІ» 12 серпня 1998 року в реєстрову книгу № 445п за реєстром №600-222 (а.с. 183).

19 травня 2011 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла позивачу 2/3 частини спадкової квартири, а 1/3 його рідному братові ОСОБА_4 (а.с.154).

30 липня 2021 року позивач звернувся до державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом на кв. АДРЕСА_2 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (а.с. 179)

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 липня 2021 року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_7 , оскільки ним не було подано заяви про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк до 14 січня 2021 року (а.с.182).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За правилами, встановленими в п. 3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як зазначено в п. 1.13 вказаного Порядку якщо останнє місце проживання спадкодавця було на території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, нотаріусу подається відповідна заява спадкоємця.

Відповідно до п. 23 Постанови №7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В п. 2 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснює , що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи факт постійного проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується довідкою № 4231 від 11 серпня 2021 року виданої виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, в тім що до складу членів сім`ї ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 входять: дружина ОСОБА_2 , мати ОСОБА_7 , яка фактично проживала за вказаною адресою без реєстрації з квітня 2008 року по 14 липня 2020 рік (а.с.29).

Окрім того мати позивача ОСОБА_7 була інвалідом 1 групи по зору, знаходилась на обліку і спостерігалась офтальмологом кафедри ОСОБА_9 з 2000 року. В 2003 році була прооперована в Дніпропетровській міській лікарні з приводу гострого приступу глаукоми. В 2004 році була прооперована в м. Києві з приводу катаракти правого ока, зір був некорегований, регулярно отримувала лікування, однак була практично сліпою і тому проживала разом з позивачем в с. Волоське, Дніпропетровської області (а.с.30-32).

Допитані в судовому засідання свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також підтвердили, що ОСОБА_7 мала поганий зір та потребувала сторонньої допомоги, а тому після смерті свого чоловіка стала проживати разом з сином в с. Волоське, Дніпропетровської області.

Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вищевказаними доказами підтверджується те, що ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_4 .

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Третя дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_7 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 на день відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 ,

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 вересня 2022 року

Суддя С.О. Демидова