справа № 489/6500/20 провадження №2/489/141/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Нірши Ю.Г.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Миколаївська міська рада (як орган опіки і піклування) про визначення місця проживання дитини з батьком

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що за час спільного проживання однією сім`єю з відповідачем сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2016 року сторони разом не проживають, сімейні відносини між ними припинені. Згоди щодо того із ким з батьків буде проживати донька сторони не дійшли, при тому що дитина бажає проживати разом з ним, але відповідач чинить цьому перешкоди.

Посилаючись на наведені обставини та прихильність дитини до нього та її бажання проживати з ним, враховуючи інтереси дитини позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

У відзиві на позов від 05.04.2021 відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказавши що позивач заздалегідь планував переїзд дитини до нього та налаштував дитину проти неї.

За клопотанням сторін у справі було призначена судово-психологічну експертиза. Після надходження до суду висновку суду, відповідач, враховуючи інтереси дитини, її бажання проживати разом з батьком, надала до суду 31.08.2022 заяву про визнання позову ОСОБА_1 та залишення без розгляду її зустрічного позову.

У підготовче судове засідання, призначене на 22.09.2022, сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.12.2020 по вищевказаній справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

У квітні 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , в якій вона просить визначити місце проживання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, як матір`ю; відібрати дитину, ОСОБА_3 , від батька ОСОБА_1 та повернути її за попереднім місцем проживання матері.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.04.2021 прийнято зустрічний позовом ОСОБА_2 , який об`єднано в одне провадження з первісним позовом і призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 25.06.2021 у справі призначено судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інститут судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинено провадження у справі.

28.06.2022 до суду надійшов висновок експерта №21-3808 від 28.02.2022 та матеріали цивільної справи.

Ухвалою суду від 11.07.2022 провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду 22.09.2022 зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

У підготовче судове засідання, призначене на 22.09.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач та його представник надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги первісного позову підтримали та просили задовольнити.

Відповідач у поданій до суду заяві від 31.08.2022 первісний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з батьком визнала повністю.

За приписами частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 14.02.2006 по 18.09.2016 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.09.2016 по справі №489/1946/16-ц.

Із змісту позову вбачається, що після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо того із ким з батьків буде проживати донька.

Як вбачається із позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову дитина бажає проживати разом з батьком.

За клопотанням сторін у справі була призначена судово-психологічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Одеського науково-дослідного інститут судових експертиз Міністерства юстиції України.

Згідно висновку експерта №21-3808 від 28.02.2022 ОСОБА_3 з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища спроможна надавати оцінку ставленню кожного з батьків до неї та виявляти прихильність до когось із них. Дитина виявляє прихильність до батька ОСОБА_1 та декларує бажання проживати з ним.

Оцінка сімейної ситуації ОСОБА_3 не залежить від впливу з боку батьків та інших родичів. Дитина здатна самостійно приймати рішення та висловлювати власну думку щодо визначення місця свого проживання з одним із батьків та щодо прихильності дитини до одного з батьків.

ОСОБА_3 виявляє прихильність до батька. Прихильність до батька сформована на підставі взаємної любові, порозуміння, поваги, відчуття свободи, відчуття благополуччя та довіри у стосунках.

З урахуванням прихильності дитини до батька, бажання ОСОБА_4 залишатися із батьком, яке вона декларує бажанням, з психологічної точки зору, є спільне проживання дівчинки з ОСОБА_1 та спілкування з матір`ю ОСОБА_2 за бажанням ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 сприяє кращому розвитку дитини (з врахуванням її підліткового віку),виходячи з результатів психологічного дослідження ОСОБА_4 .

Експертом також зазначено, що на час проведення дослідження ОСОБА_4 проживала у батька. Підчас психологічного діагностування дитини не встановлено негативних наслідків зміни умов проживання (переїзд від матері до батька), виховання та оточення дитини на її психологічний стан. Зміна умов проживання (переїзд від батька до матері), враховуючи результати дослідження дитини, можуть мати негативний вплив на психологічний стан та почуття благополуччя дитини.

Таким чином, як слідує з висновку експерта дитина бажає проживати разом з батьком, яким, як підтверджується матеріалами справи та констатовано експертом, створено усі належні умови для проживання з ним та її виховання.

При цьому, судом не встановлено жодних обмежень, що перешкоджали проживанню дитини з позивачем. Крім того, виходячи з інтересів дитини, проти цього не заперечує відповідач.

При вирішенні спору суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.01.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).

З матеріалів справи вбачається, що батьки приймають активну участь у вихованні та навчанні дитини, а також ними створені належні матеріально-побутові умови для проживання і виховання дитини. Між тим дитина більшу любов і увагу проявляє до батька. Як слідує з висновку експерта, сімейна ситуація, що склалася у стосунках дитини з батьком позитивно впливає на психологічний розвиток дитини та її благополуччя, що неможливо зазначити відносно стосунків з матір`ю.

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 та визначення місця проживання дитини з разом ним, що відповідає найкращим інтересам дитини та не впливає на реалізацію матір`ю своїх прав щодо участі у вихованні дочки її гармонійного психологічного розвитку.

У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду з позовом.

Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду за квитанцією №29917985 від 14.12.2020, що складає 420,40 грн.(чотириста двадцять гривень 40 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

третя особа Миколаївська міська рада (як орган опіки і піклування), , місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 22.09.2022.

Суддя І.В.Коваленко