Справа № 204/9250/21
Провадження № 2/204/752/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Лавриненко В.Д.,

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Глобал Гарант» та Моторного транспортного страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ПрАТ «СК Глобал Гарант» та МТСБУ із вимогою про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 2-5).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що він, на підставі довіреності від 21 липня 2016 року, мав право користування, експлуатації та розпорядження транспортним засобом Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 . Вказана довіреність була видана йому строком на п`ять років та дійсна до 21 липня 2021 року. 23 січня 2021 року о 09 годині 05 хвилин він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, рухався на перехресті вул. Макарова та вул. Титова у м. Дніпрі, де за ним в попутному напрямку рухався автомобіль ГАЗ 33021-212, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який під час здійснення маневру не вжив достатньо заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або для інших учасників руху безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення з його транспортним засобом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року, яка набрала законної сили 16 березня 2021 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія Глобал гарант», що підтверджується страховим полісом 200009143. 05 березня 2021 року він звернувся до ПрАТ «СК Глобал гарант» із заявою про виплату йому страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку. Однак до теперішнього часу він страхову виплату від ПрАТ «СК Глобал гарант» так і не отримав. Вiдповiдно до висновку експерта № 0210/21 товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ складеного 04 жовтня 2021 року, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Skoda Octavia Tours», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 43653 гривні 24 копійки. При цьому, сума франшизи (за розрахунком страхової компанії) склала 2600 гривень, витрати на поштові послуги (направлення листів про повідомлення дати огляду пошкодженого при ДТП колісного транспортного засобу) - 70 гривень та витрати по оплаті експертних послуг - 3000 гривень. Станом на 17 листопада 2021 року ПрАТ «СК Глобал гарант» не перебуває в процесі припинення, але із-за наявності податкового боргу його свідоцтво № НОМЕР_4 станом на 21 жовтня 2021 року анульовано. При цьому, відповідач ОСОБА_2 , який визнаний винним в дорожньо-транспортній пригоді, в результаті якої був пошкоджений його автомобіль Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , завдану йому шкоду також не відшкодував, через що він вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду зі вказаним позовом. Прохає суд стягнути солідарно з відповідачів заподіяну йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду в сумі 49323 гривні 24 копійки.

Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін та призначено судове засідання на 16 годину 40 хвилин 21 січня 2022 року (а. с. 49), яка надіслана відповідачам 20 грудня 2021 року за вихідним № 28131/21-вих/2/204/2684/21 (а. с. 50) та, яка отримана ОСОБА_2 04 січня 2022 року, підтвердженням чого є розписка в матеріалах справи (а. с. 53); МТСБУ - 17 січня 2022 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 58). 31 січня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з відміткою «за закінченням терміну зберігання» надійшов конверт, яким ПрАТ «Глобал Гарант» було направлено примірник позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження (а. с. 68).

31 травня 2022 року на офіційну електронну адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив на позов ОСОБА_2 (а. с. 81-85).

В обґрунтування відзиву зазначено, що він не повинен відшкодовувати шкоду замість страхової компанії. Вказує, що оскільки його цивільно-правова відповідальність як власника транспортного засобу, на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована, то позивачу спершу потрібно отримати відшкодування від страхової компанії, а в разі недостатності таких коштів на ремонт, різницю стягувати з нього. Тому прохає суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення грошових коштів з нього відмовити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав задовольнити, пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявлені до нього позовні вимоги не визнав, пояснення надав аналогічні тексту відзиву на позовну заяву. Додатково зазначив, що він у добровільному порядку сплатив позивачу Ѕ частину вартості франшизи у розмірі 1300 гривень.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Глобал Гарант» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 89), про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача МТСБУ в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 65-66).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що транспортний засіб Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з 05 червня 2013 року належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а. с. 11).

21 липня 2016 року ОСОБА_3 видано ОСОБА_1 довіреність щодо користування, експлуатації та розпорядження (обміну, здачі в оренду, продажу, за ціну та на умовах на свій розсуд) належного йому на праві власності автомобіля Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Красношликом В.В. за зареєстрована в реєстрі за № 1078 (а. с. 9-10).

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року (у справі 204/737/21), ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів громадян (а. с. 12).

Із вказаної постанови вбачається, що 23 січня 2021 року об 09 годині 05 хвилин, ОСОБА_2 , рухаючись на перехресті вул. Макарова та вул. Тітова у м. Дніпрі, керуючи транспортним засобом ГАЗ 33021-212, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час здійснення маневру не вжив достатньо заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або для інших учасників руху безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Skoda Oktavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. п. 12.3 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. У судовому засіданні ОСОБА_2 свою провину у вчиненому правопорушенні визнав в повному обсязі.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 33021-212, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була зареєстрована у ПрАТ «СК «Глобал Гарант», яка на 23 січня 2021 року була діючою (а. с. 15).

05 березня 2021 року позивач з метою компенсації спричинених в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків звернувся до ПрАТ «СК «Глобал Гарант» з відповідною заявою (а. с. 14).

26 серпня 2021 року позивач з метою забезпечення явки представника страхової компанії для участі в огляді пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу Skoda Oktavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , звернувся до ПрАТ «СК «Глобал Гарант» з відповідною заявою (а. с. 18).

04 жовтня 2021 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. за заявою ОСОБА_1 проведено товарознавчу експертизу по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 0210/21 (а. с. 19-40), за яким вартість матеріального збитку, заподіяного власнику Skoda Oktavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 43653 гривні 24 копійки.

Відповідно до вказаного висновку експерта вартість відновлювального ремонту КТЗ Skoda Oktavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 58006 гривень 33 копійки, вартість відновлювального ремонту КТЗ Skoda Oktavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу змінюваних складових частин - становить 43653 гривні 24 копійки (а. с. 29). При цьому, вартість експертних послуг становить - 3000 гривень (а. с. 41).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів суми завданої йому шкоди, однак суд не може погодитись із його доводами з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Нормами ч. 1 ст. 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

При цьому, вимогами ч. 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Разом з цим, приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей.

Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.

Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Приписами п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

При цьому, відповідно до вимог п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у МТСБУ обов`язок щодо відшкодування такої шкоди виникає, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на викладене, враховуючи, що Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений конкретний порядок відшкодування завданої шкоди такими власниками, приймаючи до уваги, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 33021-212, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була зареєстрована у ПрАТ «СК «Глобал Гарант», суд доходить висновку, що між відповідачами не виникає солідарного обов`язку щодо відшкодування завданих позивачу збитків, а вимога до МТСБУ є взагалі безпідставною.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснено, що у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

Приписами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17.

У постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц Верховний Суд, з-поміж іншого, зробив висновок про те, що всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), ПДВ не нараховується, окремим рядком не виділяється і страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, що мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року (у справі 204/737/21), ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Таким чином, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Такий висновок викладений у постанові Верховного суду від 24 червня 2020 року у справі № 6040/14169/17.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ГАЗ 33021-212, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 забезпечена полісом ОСЦПВ № 200009143, що виданий ПрАТ «СК «Глобал Гарант» (а. с. 15).

Відповідно до висновку судового експерта № 0210/21 від 04 жовтня 2021 року позивачу заподіяно матеріального збитку у розмір 43653 гривні 24 копійки.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Верховним Судом у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, з-поміж іншого, встановлено те, що виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування у встановлений договором строк є обов`язком страховика.

Позивач зверталася до ПрАТ «СК «Глобал Гарант» із заявою про отримання страхового відшкодування, однак останніми вона залишена без відповіді.

Станом на дату звернення із вказаним позовом до суду, ПрАТ «СК «Глобал Гарант» вищевказана сума страхового відшкодування позивачу не виплачена.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 23 січня 2021 року, є страховим випадком, скоєна з вини ОСОБА_2 , що встановлено постановою Красногвардійського районного суду м Дніпропетровська від 03 березня 2021 року, дії якого спричинили цивільно-правові наслідки у вигляді заподіяння шкоди майну позивача, цивільно-страхова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «Глобал Гарант», франшиза якої становить 2600 гривень, з яких, як встановлено судом та не заперечувалося позивачем, ОСОБА_2 сплачено позивачу у добровільному порядку 1300 гривень, то з відповідача ПрАТ «СК «Глобал Гарант» на користь позивача підлягає стягненню невиплачена сума страхового відшкодування у розмірі завданого матеріального збитку у розмірі 41053 гривні 24 копійки, а з відповідача ОСОБА_2 недоплачена сума франшизи у розмірі 1300 гривень, виходячи із розрахунку 2600-1300.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Приписами ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Нормами ч. 5 ст. 139 ЦПК України визначено, що у випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у судового експерта Дроздова Ю.В. було замовлено висновок експерта № 0210/21 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), вартість якого складає 3000 гривень, та яка ним сплачена, підтвердженням чого є квитанція про оплату наданих експертних послуг від 04 жовтня 2021 року (а. с. 41).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень, через що з відповідача ПАТ «СК Глобал Гарант» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 810 гривень 43 копійки, виходячи із розрахунку (908*(44053,24*100%/49323,24)) та, з ОСОБА_2 у розмірі 23 гривні 93 копійки, виходячи із розрахунку (908*(1300*100%/49323,24).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 279, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Глобал Гарант» (01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, буд. 28-в, ) та Моторного транспортного страхового бюро України (02002, Київ-2, а/с 272, ) про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Глобал Гарант» на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 41053 (сорок одна тисяча п`ятдесят три) гривні 24 (двадцять чотири) копійки та вартість експертного дослідження у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, а всього 44053 (сорок чотири тисячі п`ятдесят три) гривні 24 (двадцять чотири) копійки.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість франшизи у розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Глобал Гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 810 (вісімсот десять) гривень 43 (сорок три) копійки.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 23 (двадцять три) гривні 93 (дев`яносто три) копійки.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна