Справа № 443/1710/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/2857/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області в складі судді Павліва А.І. від 16 червня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних енергопостачальнику внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 16 червня 2021 року позов Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних енергопостачальнику внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» відшкодування за завдані збитки внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення у сумі 13664 грн 06 коп, сплачений судовий збір у сумі 229 грн 40 коп, а всього 13 893 (тринадцять тисяч вісімсот дев`яносто три) грн 46 коп. Відмовлено повністю в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних енергопостачальнику внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати повністю рішення Жидачівського районного суду від 16 червня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Львівобленерго» в особі Центрального району електричних мереж центральний РЕМ Жидачівської дільниці відмовити повністю.

Вважає рішення суду таким, що винесено в порушення вимог чинного законодавства, незаконним, необґрунтованим і ухваленим на підставі неповно і не всебічно з`ясованих обставинах справи. Не погоджується з висновком суду, що станом на 30.10.2013 року ( час проведення обстеження) власником житлового будинку по АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 і саме вона несе повну відповідальність за належне їй майно ( у тому числі і за порушення, які пов`язані з цим майном), оскільки право власності на зазначений житловий будинок визнано за ОСОБА_3 рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.02.2015 року, яке набрало законної сили 11.06.2015 року. Вказує, що суд взяв до уваги, що 09.11.2004 року ОСОБА_4 подарував своїй онуці відповідачці по справі ОСОБА_2 житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 , на які вона зареєструвала право приватної власності 17.11. 2004 року. В подальшому судом не були піддані аналізу обставини, що мали суттєве значення для справи, а саме те, що після смерті у 2008 році ОСОБА_4 з 2009 року між спадкоємцями ОСОБА_5 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в судах розглядатись цивільні справи,щодо права власності на будинковолодіння будинку по АДРЕСА_1 . 24 травня 2013 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , про визнання недійсним договорів дарування, державного акту та визнання права власності на будинок, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, згідно якого: позов ОСОБА_5 та позовні вимоги третьої особи, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 задоволено частково; визнано недійсними державні акти, рішення міської ради, договори дарування житлового будинку та земельних ділянок, за адресою АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; право власності на житловий будинок та земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та для садівництва за адресою АДРЕСА_1 в рівних частках (по 1/2) визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 ; Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08.10.2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Тобто станом на 08 жовтня 2013 року, після набрання законної сили рішення апеляційного суду, до проведення перевірки ПрАТ «Львівобленерго» 30.10.2013 року ОСОБА_2 вже не була власницею будинковолодіння. Крім цього зазначає, що за неможливості користуватись своєю власністю будинковолодінням по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 задовго до перевірки ПрАТ «Львівобленерго» звернулась до Жидачівського районного суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном. Рішенням Жидачівського районного суду від 21 червня 2010 року іі позов було задоволено. Зобов`язано ОСОБА_5 звільнити від автомашин та домашньої птиці подвір`я та господарські споруди по АДРЕСА_1 в строк до 22 липня 2010 року. Виходячи з вищенаведеного слід прийти висновку, що відповідач, апелянт по справі ОСОБА_2 не мала змоги користуватись належним її на праві власності майном, а відстоювала своє право на користування майном в судах. Тобто на час перевірки ПрАТ «Львівобленерго» 30.10.2013 року у ОСОБА_2 на протязі багатьох років не було доступу і можливості користуванням і розпорядженням майном по АДРЕСА_1 . ПрАТ « Львівобленерго» в особі Жидачівського району електричних мереж під час перевірки не доведено порушення Правил користування електричною енергією для населення, а саме змонтування ОСОБА_2 розгалуження електропроводки відводу в будинок на горищі для перекидання її до кімнати житлового будинку. В поданих матеріалах ( схемі) відсутні докази самого факту порушення ПКЕЕН і викрадання ОСОБА_2 електроенергії в будинку АДРЕСА_1 . Вказує, що ОСОБА_2 не була присутня 30.10.2013 року під час перевірки представниками ПрАТ «Львівобленерго». Зі складеними представниками ПрАТ «Львівобленерго» Актами обстеження, протоколами, схемами і додатками до них її не ознайомлювали. На засідання комісії Жидачівського РЕМ її не запрошували і про її результати не повідомляли. В судовому засіданні це було встановлено, але в рішенні не відзначено. Вважає, що суд формально підійшов до розгляду справи, неповно і необ`єктивно розглянув її і прийняв незаконне рішення. Проігнорував доказами по справі, судовими рішеннями, які набрали законної сили. Невірно визначив ОСОБА_2 , як власника будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 на час перевірки 30.10.2013 року і помилково встановив її вину в порушенні Правил користування електричною енергією і завданні збитків на загальну суму 13 893 грн 46 коп. грн 06 коп.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заперечення, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 11, 13, 22, 317, 319, 526, 611, 714, 1166, ЦК України, ст. ст. 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», п. 37, 42, 53 ПКЕЕН та задовольняючи частково позовну заяву, виходив з того, що 09.12.2002 між ОСОБА_4 та ВАТ «Львівобленерго» (на даний час ПрАТ «Львівобленерго») укладено договір про користування електричною енергією, згідно з яким ОСОБА_4 став споживачем послуг енергопостачальника. 09.11.2004 ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зареєструвала право приватної власності на цей будинок 17.11.2004. Представниками енергопостачальника (ПАТ «Львівобленерго») 30.10.2013 проведено обстеження електроустановок у житловому будинку по АДРЕСА_1 щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку, за наслідками якої встановлено порушення ПКЕЕН шляхом самовільного підключення електропроводки до електричної мережі, що не є власністю електропостачальника поза засобами обліку електричної енергії, а саме: змонтовано розгалуження електропроводки від вводу в будинок на горищі для перекидання її до кімнати житлового будинку. За наслідками обстеження складено акт про порушення №04144 від 30.10.2013, з яким ознайомлено відповідача ОСОБА_3 . На підставі вказаного акта здійснено нарахування вартості електричної енергії, яка не була облікована, на загальну суму 13 664,06 грн, яку відповідачі добровільно не сплатили. Обстеження проводилося у присутності ОСОБА_3 , яка впустила представників позивача у будинок, про що ствердили сторони у судовому засіданні. Під час обстеження цього будинку встановлено факт порушення Правил користування електричною енергією для населення, які діяли на час обстеження, що зафіксовано у відповідному акті. В акті відсутній підпис ОСОБА_3 , однак дана обставина не породжує його дефектність та недійсність, оскільки в акті зроблена відмітка про відмову особи ( ОСОБА_3 ) від підпису і акт підписаний чотирма представниками енергопостачальника, а відтак такий є дійсним в розумінні закону. На переконання суду першої інстанції, висновок комісії за наслідок розгляду акта про порушення №04144 від 30.10.2013 про допущення порушення пунктів 42, 48 ПКЕЕН за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованим, ґрунтується на належних документах та приписах закону. Суд вважав аргументи відповідачів про недоведеність позивачем факту порушення ПКЕЕН у житловому будинку по АДРЕСА_1 , неналежність як доказів акту про порушення від 30.10.2013, акту обстеження електроустановок від 30.10.2013, протоколу засідання комісії від 26.11.2013, додатку до протоколу №04144 від 26.11.2013, не укладання відповідачами договору з позивачем на постачання електроенергії такими, що не заслуговують на увагу, оскільки такі не підтверджені жодними фактичними даними (доказами) та спростовуються безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, які є належними та допустимими. Судом було встановлено, що 09.11.2004 ОСОБА_4 вчинено правочин на користь ОСОБА_2 (укладено договір купівлі-продажу житлового будинку), згідно з яким їй подаровано житловий будинок по АДРЕСА_1 . Право приватної власності ОСОБА_2 зареєстровано 17.11.2004. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.02.2015, яке набрало законної сили 11.06.2015, право власності на зазначений житловий будинок визнано за ОСОБА_3 . Таким чином, станом на 30.10.2013 (час проведення обстеження) власником житлового будинку по АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 і саме вона несе повну відповідальність за належне їй майно (у тому числі і за порушення, які пов`язані з цим майном). Судом не взято до уваги аргументи відповідачки ОСОБА_2 та її представника про непроживання у зазначеному житловому будинку на час виявлення порушення ПКЕЕН, оскільки непроживання власника у належному йому будинку не звільняє його від обов`язку утримувати його та не допускати порушень прав інших осіб, пов`язаних з цим нерухомим майном. ОСОБА_3 набула право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за рішенням суду 11.06.2015, тобто після виявлення порушень ПКЕЕН у цьому будинку, відтак вона не несе відповідальності за борги, у тому числі і порушення, які мали місце до набуття нею права власності на зазначене нерухоме майно. Будь-яких фактичних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 була зареєстрована у житловому будинку по АДРЕСА_1 на час виявлення порушень ПКЕЕН чи користувалася послугами позивача у цьому будинку в цей час суду не надано і судом не здобуто, відтак аргументи позивача з приводу відповідальності ОСОБА_3 за виявлені порушення ПКЕЕН у вказаному будинку суд вважає необґрунтованими. Більше того, такі аргументи, за відсутності належних та допустимих доказів на їх підтвердження, є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування. Суд зазначав, що ОСОБА_2 , будучи власником житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на 30.10.2013, не спростовано належними та допустимими доказами факту виявленого у цьому будинку порушення ПКЕЕН, як і не спростовано факту заподіяння шкоди позивачу внаслідок такого порушення, тому суд дійшов переконання про наявність вини ОСОБА_2 в заподіянні шкоди позивачу ПрАТ «Львівобленерго». Суд вважав, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Львівобленерго» відшкодування за завдані збитки внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення у сумі 13 664 грн 06 коп, а в задоволенні позовних вимог ПрАТ «Львівобленерго» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних енергопостачальнику внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення, слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

24.09.2014 року ПАТ «Львівобленерго» подало в суд позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просило стягнути з відповідачів на його користь 13664,06 грн. заподіяних збитків, внаслідок порушення ПКЕЕН, та судовий збір в сумі 229,40 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що у Жидачівському районі електричних мереж ПАТ «Львівобленерго» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований побутовий абонент ОСОБА_4 , особовий рахунок якого НОМЕР_1 . 30.10.2013 за вказаною адресою було зафіксовано порушення Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 №1357, а саме: «самовільне підключення електроустановки до електричної мережі, що не є власністю електропостачальника поза засобом обліку електричної енергії: змонтовано розгалуження електропроводки від вводу в будинок на горищі для перекидання її до кімнати житлового будинку», що підтверджено актом №04144 від 30.10.2013. Згідно з рішенням засідання комісії Жидачівського РЕМ по розгляду актів про порушення ПКЕЕН відповідачі завдали ПАТ «Львівобленерго» протиправними діями збитки у розмірі 13 664,06 грн та добровільно відшкодувати завдані ПАТ «Львівобленерго» збитки відмовляються.

Статтею 13 Конституції України та частини 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується сплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з вимогами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини 1-3 статті 22 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

За змістом положень статті 26 Закону №575/97-ВР та пункту 42 ПКЕЕН споживач електричної енергії зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об`єкті споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та зазначених правил; узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності. Cпоживач електричної енергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та ПКЕЕН.

Відповідно до частин 1 статті 27 Закону №575/97-ВР правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність.

Положенням частини другої статті 27 Закону №575/97-ВР та пунктів 48, 53 ПКЕЕН передбачено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за розкрадення електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку, а також за пошкодження приладу обліку.

Згідно з положеннями пункту 37 ПКЕЕН енергопостачальник має право перевіряти справність приладів обліку, знімати показання відповідно до умов договору та проводити обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку; вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електричною енергією.

Порядок складання актів та їх розгляд передбачений пунктом 53 ПКЕЕН, згідно із яким у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження.

У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника. Акт про порушення ПКЕЕН розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника. Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів. Енергопостачальник повідомляє споживача не пізніше ніж за 20 календарних днів до дня засідання комісії про його час і дату. Акт про порушення зазначених правил не розглядається у разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживача про час і дату засідання комісії.

Рішення комісії з розгляду актів оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу. У протоколі зазначається інформація про причетність споживача до порушення ПКЕЕН.

У разі причетності споживача до порушення зазначених правил у протоколі зазначаються: відомості щодо обсягу та вартості не облікованої електричної енергії; розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти зазначених правил та Методики.

У разі відмови споживача від сплати вартості не облікованої електричної енергії енергопостачальник звертається з позовом до суду та має право припинити постачання електричної енергії після прийняття судом рішення на користь енергопостачальника (крім випадку виявлення факту самовільного підключення).

Підпунктом 6 пункту 3.1. глави 3 Методики передбачено, що самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю енергопостачальника, є порушенням ПКЕЕН, за яке передбачена відповідальність.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої та сторонами не оспорено та не спростовано, 9.12.2002 між ОСОБА_4 та ВАТ «Львівобленерго» укладено договір №1-1804 про користування електричною енергією, за яким енергопостачальних взяв на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах, а споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у терміни, передбачені цим договором (Т1 а.с.114-115).

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 9.11.2004, зареєстрованого в реєстрі за №508, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 житловий будинок та господарські будівлі на АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.144).

Згідно з договором дарування земельної ділянки від 17.03.2005, зареєстрованого в реєстрі за №270, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель на АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.145).

Право приватної власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 зареєстроване 17.11.2004 за ОСОБА_2 на підставі договору дарування (реєстраційний номер 508) (Т.1 а.с.147).

Укладеним між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_7 20.08.2013 договором про надання охоронних послуг встановлено прийняття під охорону об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 . Охорона здійснюється цілодобовими постами (Т. 1 а.с.63-65).

Згідно з актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), виконавцем проведено охоронні послуги, починаючи з серпня 2013 року по липень 2014 року (Т1 а.с.67-78).

Відповідно до Акту обстеження електроустановок споживача від 30.10.2013 (особовий рахунок НОМЕР_1 ), за адресою: АДРЕСА_1 виявлено наявність дооблікового розриву, розгалуження, перемикача, а саме: розрив на стриху ввідного кабелю розгалуження АПВ. Зобов`язано замінити ввідний кабель від опори до ел.лічильника в термін до 11.11.2013, про що ознайомлено ОСОБА_3 (Т. 1 а.с.7).

Актом про порушення №04144 від 30.10.2013 зафіксовано виявлення 30.10.2013 у АДРЕСА_1 порушення Правил користування електричною енергією для населення, шляхом самовільного підключення електропроводки до електричної мережі, що не є власністю електропостачальника поза засобами обліку електричної енергії, а саме: змонтовано розгалуження електропроводки від вводу в будинок на горищі для перекидання її до кімнати житлового будинку. Акт складено у присутності ОСОБА_3 (Т 1 а.с.4).

Згідно з протоколом від 26.11.2013, комісією розглянуто акт про порушення Привил користування електричною енергією для населення №04144 від 30.10.2013, за участю представника споживача ОСОБА_8 та встановлено, що споживачем за адресою АДРЕСА_1 допущено порушення пп. 42, 48 ПКЕЕН, споживач до виявленого порушення причетний, тому комісією прийнято рішення визначити обсяг та вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН на підставі пп. 37, 42, 48, 53 ПКЕЕН за Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією. Нарахування провести відповідно до п. 3.3. Методики. Сума до сплати 13 664,06 грн, яка повинна бути оплачена до 05.12.2013. У зауваженнях зазначено, що ОСОБА_8 не погоджується з даним порушенням, оскільки не доказано факту крадіжки електроенергії (Т 1 а.с.5).

Відповідно до розрахунку та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН, всього нараховано до сплати 13 664,06 грн (Т1 а.с.6).

Також, Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.02.2015, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.06.2015 та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2015, зокрема, визнано недійсними договір дарування житлового будинку від 09.11.2004 та договір дарування земельної ділянки від 17.03.2005. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок і господарські будівлі по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 (Т.1 а.с.41-50).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 20.04.2016, ОСОБА_3 продала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані у АДРЕСА_1 ОСОБА_9 (Т.1 а.с.79-81).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.04.2016, ОСОБА_3 продала земельну ділянку площею 0,1165, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :01:032:0003, що розташована у м. Жидачів Львівської області, ОСОБА_9 (Т1 а.с.82-83).

Зважаючи на наведене, судом першої інстанції правильно встановлено, що 9.11.2004 ОСОБА_4 вчинено правочин на користь ОСОБА_2 (укладено договір купівлі-продажу житлового будинку), згідно з яким їй подаровано житловий будинок на АДРЕСА_1 . Право приватної власності ОСОБА_2 зареєстровано 17.11.2004.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.02.2015, яке набрало законної сили 11.06.2015, право власності на зазначений житловий будинок визнано за ОСОБА_3 .

Однак, апелянт посилається на те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2013 року право власності на житловий будинок та земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та для садівництва за адресою АДРЕСА_1 в рівних частках (по 1/2)визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 . Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08.10.2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року вказані рішення були скасовані. Тобто станом на 08 жовтня 2013 року, після набрання законної сили рішення апеляційного суду, до проведення перевірки ПрАТ «Львівобленерго» 30.10.2013 року ОСОБА_2 вже не була власницею будинковолодіння.

Дійсно, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2013 року витребувано із володіння ОСОБА_2 Ѕ частину будинку та земельної ділянки та визнано право власності на вказаний будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по Ѕ частині.

Однак, матеріали справи не містять даних про те, що вказані особи зареєстрували право власності на будинок та земельну ділянку на підставі рішення Стрийського місьурайонного суду Львівської області від 24 травня 2013 року, яке було в подальшому скасовано, у встановленому законом порядку.

Відтак, підстав вважати, що таке рішення, яке було в подальшому скасовано, виконано та зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право власності на будинок та ділянки у період виявлення спірного порушення ПКЕЕН, немає.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що станом на 30.10.2013 (час проведення обстеження) та до 2015 року власником житлового будинку на АДРЕСА_1 була саме відповідачка ОСОБА_2 і саме вона несе повну відповідальність за належне їй майно (у тому числі і за порушення, які пов`язані з цим майном).

Щодо доводів апелянта про те, ОСОБА_2 не мала змоги користуватись належним їй на праві власності майном, що підтверджується рядом судових рішень, відтак на час перевірки ПрАТ «Львівобленерго» 30.10.2013 у ОСОБА_2 на протязі багатьох років не було доступу і можливості користуватися і розпоряджатися майном на АДРЕСА_1 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Як вбачається, з рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 21 червня 2010 року, на яке посилається апелянт, суд зобов`язав ОСОБА_5 звільнити від автомашин та домашньої птиці подвір`я і господарські споруди на АДРЕСА_1 .

Відтак, у вказаному рішенні та спорі йшлося про усунення перешкод у користуванні подвір`ям та господарськими спорудами на АДРЕСА_1 , але аж ніяк не про усунення перешкод у користуванні будинком, тобто такий спірного будинку та перешкод у користуванні ним, не стосувався.

Окрім цього, про те, що ОСОБА_2 мала доступ до будинку, як власниця, свідчить і договір про надання охоронних послуг №4 від 20.08.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_7 про прийняття під охорону об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 та послуги за таким надавалися до серпня 2014 року, про що йшлося вище.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що аргументи відповідачки ОСОБА_2 та її представника про непроживання у зазначеному житловому будинку на час виявлення порушення ПКЕЕН не мають значення для справи, оскільки непроживання власника у належному йому будинку є правом власника майна, однак не звільняє його від обов`язку утримувати його та не допускати порушень прав інших осіб, пов`язаних з цим нерухомим майном.

Що ж стосується ОСОБА_3 то така набула право власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 за рішенням суду 11.06.2015, тобто після виявлення порушень ПКЕЕН у цьому будинку, відтак вона не несе відповідальності за борги, у тому числі і порушення, які мали місце до набуття нею права власності на зазначене нерухоме майно.

Що стосується доводів апелянта про те, щоОСОБА_2 не була присутня 30.10.2013 року під час перевірки представниками ПрАТ «Львівобленерго» та зі складеними представниками ПрАТ «Львівобленерго» Актами обстеження, протоколами, схемами і додатками до них її не ознайомлювали, на засідання комісії Жидачівського РЕМ її не запрошували і про її результати не повідомляли, то вказане спростовується поясненнями свідка ОСОБА_8 , який є батьком ОСОБА_2 та протоколом засідання комісії Жидачівського РЕМ від 26.11.2013 та вказана особа, як представник споживача (відповідачки ОСОБА_2 ) був ознайомлений з протоколом від 26.11.2013 року та брав участь у розгляді питання про порушення ПКЕЕН цього ж числа від її імені.

Враховуючи вказане, судом правильно зазначено, що ОСОБА_2 , будучи власницею житлового будинку на АДРЕСА_1 станом на 30.10.2013, не спростувала належними та допустимими доказами факту виявленого у цьому будинку порушення ПКЕЕН, як і не спростувала факту заподіяння шкоди позивачу внаслідок такого порушення, тому суд прийшов до правильного висновку про наявність вини ОСОБА_2 в заподіянні шкоди позивачу ПрАТ «Львівобленерго».

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги вцілому слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2022 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра