Справа №489/6170/21
Провадження №2/489/503/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
20 вересня 2022 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Назаровою С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя
Представник позивачки звернувся до суду з позовом, яким просить суд поділити набуте за час шлюбу майно, шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частки за кожним гаражу № НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Транспортник», що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. 1 Лінія, 28-А. Мотивуючи вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.03.2008 по 26.08.2020. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва. За час шлюбу сторони набули право власності на гараж № НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Транспортник», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв. м. Титульним власником вказаного гаражу є ОСОБА_2 . Сторони не можуть дійти згоди щодо поділу вказаного спірного майна.
Ухвалою суду від 16.09.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою суду від 24.09.2021, забезпечено позов шляхом накладення арешту на Ѕ частку гаражу № НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Транспортник», що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. 1 Лінія, 28-А.
Ухвалою суду від 21.12.2021, продовжено строк розгляду справи.
Ухвалою суду від 25.07.2022, призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує.
Від представника відповідача 29.08 та 14.09.2022 надходили клопотання про відкладення судових засідань з підстав військової агресії та з підстав зайнятості у іншому суді.
Також, від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бойченка Г.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з урегулюванням спору шляхом укладення мирової угоди.
Ухвалою суду від 21.12.2021, продовжено строк розгляду справи.
Станом на день ухвалення рішення суду, від сторін клопотання про затвердження мирової угоди, до суду не надходило.
Суд бере до уваги, те що справа тривалий час знаходиться на розгляді, відповідачем, не зважаючи на строки для подання відзиву на позовну заяву визначені у ухвалі про відкриття провадження, відзив не подано.
Причини неявки судом не можуть бути прийняті судом як поважні, оскільки сторони не позбавлені можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у тому числі за допомогою власних технічних засобів. Також справа у Ленінському суді була призначена раніше на 11 годину та в загальній кількості було призначено три судових засідання, на жодне з яких ані відповідач, ані його представник не з`явились. Представник відповідача зазначив, що приймає участь у судовому засідання у Заводському районному суді на 11:15, при цьому не надав підтверджуючих доказів.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, не подано відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Від позивача та його представника не надходило заперечень проти заочного розгляду справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, з огляду на предмет позову, тривалість судового розгляду, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.03.2008 по 26.08.2020. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.08.2020.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 22.02.2022, право власності на гараж з підвалом № 50, що розташований в Автогаражному кооперативі «Транспортник» належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 11.12.2013 виданого Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції.
Так, відповідно до вимог ст. 41 ч. 1 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до вимог ст. 2 ч. ч. 1, 3 та 4 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.
Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України.
Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Як роз`яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
У відповідності до положень ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
За змістом ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що гараж № НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Транспортник», набутий під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в рівних частинах, а саме шляхом визнання права власності по Ѕ частині гаражу за позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 24.09.2021 за клопотанням представника позивача забезпечено позов шляхом накладення арешту на Ѕ частини гаражу № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі, що розташований в Інгульському районі м. Миколаєва за адресою: АДРЕСА_2 ), загальна площа гаражу 46,9 кв. м., який належить на праві власності ОСОБА_2 .
Так як позовні вимоги задоволено, відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України встановлені судом заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дати набрання цим рішенням законної сили та можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1547,66 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Визнати гараж з підвалом № 50 в Автогаражному кооперативі «Транспортник», загальною площею 46,9 кв.м. об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на гараж № НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Транспортник», загальною площею 46,9 кв.м. по Ѕ частки за кожним.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1547 грн. 66 коп.
Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 вересня 2021 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дати набрання цим рішенням законної сили, після чого вважаються такими, що припинили свою дію.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «20» вересня 2022 року.