Справа № 758/6444/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/3698/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі син навчається у Національній академії Служби безпеки України на денній формі навчання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається, аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно за період з 05.06.2020 року по лютий 2021 року включно; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено; вирішене питання судового збору.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення аліментів по лютий 2021 року та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення із відповідача аліментів до закінчення навчання ОСОБА_3 або досягнення ним 23 років.

Відповідач також направила апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і є помилковими. У зв`язку з цим просила апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

03 лютого 2022 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вона, не погоджуюсь із викладеними в апеляційній скарзі позивача доводами, просила його апеляційну скаргу залишити без задоволення.

09 лютого 2022 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 з огляду на наступне:

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.07.2000 року, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_3 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2019 року у справі №758/12516/18 шлюб між сторонами було розірвано.

Обставини проживання сина - ОСОБА_3 разом з батьком - ОСОБА_2 , сторонами не заперечувались.

Відповідно до довідки №2077 від 02.06.2020 року, виданої Національною академією Служби безпеки України, ОСОБА_3 проходить військову службу (навчання) в Національній академії Служби безпеки України.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем наявності передбачених законом підставі для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. В той же час позивач надав до суду довідку про проходження навчання лише до лютого 2021 року, відтак аліменти підлягають стягненню саме до вказаного періоду.

Колегія суддів апеляційного суду частково не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дочки, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не був взяти до уваги той факт, що після закінчення навчання на бакалаврській програмі ОСОБА_3 продовжує навчання на магістерській програмі Національної академії Служби безпеки України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги факт наявності підстав для стягнення аліментів, факт перебування на утриманні відповідача двох неповнолітніх дітей, в той же час невірно визначив період стягнення аліментів. У своєму рішення суд визначив стягувати аліменти з відповідача в період з 05.06.2020 року (з моменту подання даного позову) до лютого 2021 року, аргументуючи це тим, що ОСОБА_3 завершив навчання у лютому 2021 року.

Свій висновок про закінчення навчання ОСОБА_3 у лютому 2021 році суд першої інстанції зробив із наданої відповідачем довідки від 14.07.2020 року №2084, в якій зазначено, що ОСОБА_3 проходить військову службу (навчання) (денна форма) в Академії з 02 серпня 2017 року, навчальною програмою підготовки за освітнім ступенем бакалавр, за обраною спеціальністю передбачено термін закінчення навчання - лютий 2021 року.

При цьому в ході розгляду справи позивач неодноразово зазначав про те, що після закінчення навчання за програмою підготовки за ступенем бакалавр ОСОБА_3 продовжує навчання на денній формі навчання в тому ж навчальному закладі за програмою підготовки за освітнім ступенем магістр, за обраною спеціальністю передбачено термін закінчення навчання - червень 2022 року. Вказана обставина жодним чином не заперечувалася іншою стороною в ході розгляду справи, відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави для її неприйняття. Крім того, на заперечення викладених в оскаржуваному рішенні обставин щодо терміну навчання сина позивач представив до суду довідку Національній академії Служби безпеки України від 16.12.2021 року №2419, з якої вбачається, що ОСОБА_3 проходить військову службу (навчання) (денна форма) у вказаному навчальному закладі з 02 серпня 2017 року; навчальною програмою підготовки за освітнім ступенем магістр за обраною спеціальністю передбачено термін закінчення навчання - червень 2022 року. З огляду на вищевказане колегія суддів вважає належним чином підтвердженими посилання позивача щодо кінцевого терміну навчання сина сторін. За таких умов доводи апеляційної скарги позивача є обґрунтованими.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне:

Свою незгоду з ухваленим по справ рішення відповідач обґрунтовує насамперед тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що син сторін по справі перебуває на повному державному утриманні у зв`язку з навчанням в Національній академії Служби безпеки України, тоді як відповідно до положень глави 16 Сімейного кодексу України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, залежить від наявності у таких дітей потреби в матеріальній допомозі.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з тами твердженнями відповідача. Свою позицію щодо повного державного утримання ОСОБА_3 відповідач ґрунтує на наявних у справі довідках та листах навчального закладу, зокрема листа від 14.07.2020 року та довідки №245 і2084, наданих Національною академією СБУ. В той же час у вказаних документах, як і у жодному іншому документі справи, не міститься підтвердження перебування ОСОБА_3 на повному державному утриманні. Представлені довідки та листи навчального закладу посвідчують факт отримання останнім грошового забезпечення у розмірі 772,10 грн. Також у вказаних документах зазначено про те, що курсант ОСОБА_3 забезпечується грошовим утриманням, харчуванням, речовим майном та житлом відповідно до п. 49 Положення про проходження військової служби (навчання) курсантами вищих військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 9 жовтня 2019 року № 739/2019. При цьому вказана норма є загальною та зазначає, що забезпечення курсантів грошовим забезпеченням, харчуванням, речовим майном і житлом здійснюється відповідно до законодавства України. Жодних конкретних даних щодо того, як саме здійснюється матеріальне забезпечення ОСОБА_3 , в якому розмірі, в який період, тощо до матеріалів справи представлено не було. Не містять таких даних й інші матеріали справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про недоведеність посилань відповідача на здійснення повного державного утримання сина сторін по справі, відтак такі посилання не можуть бути прийняті та враховані при вирішенні справи.

Не може погодитися колегія суддів й з доводами апелянта щодо неврахування судом першої інстанції правових висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 року у справі №635/1139/17. В зазначеній справі верховний Суд надав оцінку обґрунтованості вимоги сплати аліментів на повнолітніх дітей у разі продовження їх навчання саме у випадку їх перебування на повному державному забезпеченні. В той же час, зважаючи на непідтвердження у даній справі факту існування такого повного державного забезпечення дитини, в даному випадку вищевказані правові позиції застосовані бути не можуть.

Окремо звертає увагу колегія суддів й на той факт, що позивач неодноразово зазначав про факт дистанційної форми навчання сина в період дії карантинних заходів, що в свою чергу обумовлює необхідність забезпечення його харчуванням, проживанням, одягом, тощо. Відповідач не тільки не заперечував проти тверджень щодо дистанційної форми навчання ОСОБА_3 в період дії карантину, але й підтвердив це у своєму відзиві на позов. Вказані обставини додатково з точки зору колегії суду обґрунтовують наявність підстав для відхилення скарги відповідача.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року змінити в частині визначення періоду стягнення аліментів, установивши період з 05.06.2020 року до червня 2022 року (закінчення навчання ОСОБА_3 ), або досягнення ним 23 років.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько