РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2021, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 - секретаря Харківської міської ради (далі- відповідач), у якій прохає суд: захистити його честь, гідність та ділову репутацію, шкоду заподіяну відповідачем; зобов`язати відповідача на пленарному засіданні найближчої сесії Харківської міської ради після набрання чинності рішення суду, перед затвердженням порядку денного сесії оголосити, без доповнень і коментарів, наступний текст: «Я, ОСОБА_2 , заявляю, що мої твердження на сьомій позачерговій сесії Харківської міської ради під час виступу депутата Харківської міської ради ОСОБА_1 щодо того, що ОСОБА_1 є бенефеціаром автоперевізника і у нього є конфлікт інтересів при посиланні на невиконання умов конкурсу іншим авто перевізником, є неправдивими і зазначені мої, ОСОБА_3 твердження не відповідають дійсності ».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він обраний депутатом Харківської міської ради на виборах 25.10.2020, є членом депутатської фракції «Партія Шарія». Секретар Харківської міської ради, який суміщає цю посаду з виконанням обов`язків Харківського міського голови, ОСОБА_2 , протягом усіх пленарних засіданнях Харківської міської ради порушує його права, як депутата, які надані Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування», Регламентом Харківської міської ради, незаконно й необґрунтовано позбавляє його, як і інших опозиційних депутатів, можливості висловити свої думки, допускає не тактичні зауваження, надає оцінки виступам депутатів. Зокрема, на 7 (позачерговій) сесії Харківської міської ради 8 скликання, яка розпочалася о 16-00 годині 12.10.2021 під головуванням ОСОБА_2 у приміщенні сесійної зали за адресою: м.Харків, пл. Конституції,7 , відповідно до регламенту слово для виступу від фракції було надано йому на 16-й хвилині від початку сесії. Не зважаючи на те, що для виступу від фракції за Регламентом надається 5 хвилин, на 2 хв.45 сек. ОСОБА_2 перебив його і позбавив права подальшого виступу. При цьому, перевищуючи власні повноваження, зловживаючи розпорядчим правом, відімкнув мікрофон, і користуючись своїм мікрофоном, безпідставно публічно почав звинувачувати його в тому, що він особисто є кінцевим бенефіціаром авто перевізника й намагається лобіювати свої особисті інтереси, що позивач вважає наклепом і не відповідає дійсності. Також ОСОБА_2 заявив, що у позивача є конфлікт інтересів при посиланні на невиконання умов конкурсу іншим автоперевізником. Незважаючи на намагання позивача, вже без мікрофону продовжити виступ, відповідач не дав цього зробити. Позивач вважає, що вказані дії відповідача - реакція на його слова стосовно того, що місто закупило у Туреччині по значно завищеній ціні автобуси «Карсан», які було поставлено на маршрути без дотримання умов конкурсу .

Позивач зазначає, що у контексті суперечки, ініціатором якої був відповідач, висловлювання останнього створили у слухачів, зокрема, у депутатів, працівників виконкому, засобів масової інформації, тощо, присутніх у сесійній залі, а також необмеженого кола людей, які дивилися трансляцію сесії у прямому ефірі й подивилися або подивляться у Інтернет мережі в подальшому, що він лобіює свої інтереси тому що є бенефеціаром автоперевізника.

Крім того, позивач зазначив, що він є депутатом Харківської міської ради від політичної партії «Партія Шарія», головою фракції цієї політичної сили, а також кандидатом від політичної партії «Партія Шарія» на посаду Харківського міського голови на позачергових виборах 31.10.2021, тобто прямим суперником на цих виборах самого ОСОБА_2 , який балотується від іншої політичної партії. Таким чином, позивач вважає, що відповідач, керуючись власними інтересами, використовуючи брудну виборчу технологію, з використанням свого службового положення, заподіяв йому суттєві репутаційні втрати, наніс значну шкоду його честі й гідності, оскільки він ніколи не мав жодного відношення до будь-якого суб`єкта господарювання, не був і не є бенефеціаром автоперевізника, не мав і не має з цього приводу конфлікту інтересів.

Ухвало Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.10.2021 матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відповідно до статті 31 ЦПК України, передано на розгляд до Київського районного суду м.Харкова.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 06.12.2021, визначено у справі головуючу суддю Лисиченко С.М.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08.12.2021 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі.

05.01.2022 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Меніва О.І. надійшов відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та прохає відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено недостовірності інформації, яка є предметом позову, та те, що така інформація порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Так, за висловлення, які містяться в позові, вбачаються оціночні судження та суб`єктивні роздуми позивача про ситуацію, що склалася на 7 (позачерговій) сесії Харківської міської ради 8 скликання під час виступу позивача, оскільки було зазначено, що позивач « має відношення до перевізника». У подальшому, без безпосереднього звернення до позивача, з використанням мовних засобів, які не можуть бути витлумачені як такі, що мають під собою контекст «особисто позивач є кінцевим бенефіциаром перевізника» було зазначено проте, що у позивача є «конфлікт інтересів».

Представник відповідача зазначає, що факт наявності у позивача, як депутата Харківської міської ради у питаннях, пов`язаних із автоперевізниками ( юридичними особами приватного права), конфлікту інтересів підтверджує публічна доступна інформація, яка міститься у щорічній декларації позивача за 2020 рік, відповідно до якої його член сім`ї - дружина, є кінцевим бенефіціаром власником (контролером) ПрАТ «Харківська автобаза №3» та ТОВ «Червоний сердолік», основним видом економічної діяльності яких є: вантажний автомобільний транспорт та пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення. Відтак, вислови, що містяться у позовній заяві стосуються відношення позивача, в тому числі через слово «бенефіціар», який формально може отримати «дохід» або формально здійснювати вирішальний вплив на діяльність підприємства через членів сім`ї, до перевізників, як оцінюючі судження. Зміст позову не висвітлює висловлювання або словосполучення, у яких відповідач конкретно звинуватив би позивача у вчиненні правопорушення, пов`язаного із конфліктом інтересів, зокрема, дисциплінарного або адміністративного.

З огляду на зазначене,відповідач вважає, що зміст позовної заяви не містить конкретних фактів та/або інформації, яка викладена у формі фактичних тверджень, та які можуть бути спростовані у межах справи про захист честі, гідності та ділової репутації, у зв`язку із чим у задоволені позову слід відмовити.

Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено, що зазначені у позові слова, висловили словосполучення та їх начебто поширення заподіяло шкоди честі, гідності та ділової репутації. За таких обставин, відсутні можливості констатувати про заподіяння шкоди особистим майновим правам позивача, що є додатковою підставою для відмови у задоволені позову.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2022 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до розгляду по суті.

24.02.2022 указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому продовжено.

Позивач у судове засідання повторно не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. 02.09.2022 електронним шляхом подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю відповідача, проти задоволення позову заперечує.

З огляду на зазначене, відповідно до статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів.

Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як було встановлено судом та не заперечувалося сторонами позивач, станом на 12.10.2021, був депутатом Харківської міської ради та головою депутатської фракції політичної партії «ПАРТІЯ ШАРІЯ».

12.10.2021 відбулася 7 (позачергова) сесія Харківської міської ради 8 скликання, у якій приймали участь 71 депутата, обраних до міської ради, у тому числі, відповідач, як головуючий на сесії та секретар Харківської міської ради та позивач, як депутат Харківської міської ради від депутатської фракції «ПАРТІЯ ШАРІЯ».

Зазначений факт підтверджується протоколом пленарного засідання 7 (позачергової) сесії Харківської міської ради 8 скликання, який розміщений на офіційному веб-сайті Харківської міської ради ІНФОРМАЦІЯ_1, який був оглянутий судом з власної ініціативі відповідно до частини 7 статті 85 ЦПК України, доступ до якого є не обмежений.

Предметом спору у даній справі є дії відповідача щодо поширення на 7 (позачерговій) сесії Харківської міської ради 8 скликання інформації стосовно того, що позивач є кінцевим бенефіціаром автоперевізника та намагається лобіювати свої особисті інтереси, у зв`язку з чим в діях позивача наявний конфлікт інтересів при посиланні на невиконання умов конкурсу іншим автоперевізником.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що вищезазначена інформація є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, у зв`язку з чим просив її спростувати у той самий спосіб, яким вона була поширена.

Згідно частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Частиною 1 статті 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина 4 статті 32 Конституції України).

Згідно з частинами 2 та 3 статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина 1 статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною 2 вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Lingens v. Austria» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».

Суд д також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (рішення ЄСПЛ від 27 лютого 2001 року у справі «Jerusalem v. Austria» № 26958/95, пункт 43).

Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Європейський суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції.

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 (провадження 12-110гс19) зроблено правовий висновок відповідно до якого при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 12 ЦПК України позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації та довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (частина 1 статті 84 ЦПК України).

Наведене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 червня 2020 року в справі № 346/5700/17 (провадження 61-38727св18).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2022 за клопотанням позивача витребувано у Харківської міської ради стенограму пленарного засідання 7 (позачергової) сесії Харківської міської ради 8 скликання.

На виконання зазначеної вище ухвали суду юридичним департаментом за дорученням керівництва Харківської міської ради надано суду лист від 07.02.2022 вих. №1019/9-22, зі змісту якого вбачається, що за приписами частини 11 статті 46 Регламенту Харківської міської ради 8 скликання, затвердженого рішенням 2 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 30.12.2020 №16/20 (далі -Регламент), як допоміжні засоби для оформлення протоколу пленарного засідання використовується технічний аудіозапис та стенографування. Зазначені допоміжні засоби є внутрішніми робочими документами міської ради та після підписання протоколу пленарного засідання не зберігаються. Чинним законодавством на органи місцевого самоврядування не покладено обов`язку ведення та зберігання стенограми пленарних засідань. На даний час протокол пленарного засідання 7 (позачергової) сесії Харківської міської ради 8 скликання, яке відбулося 12.10.2021, підписано секретарем Харківської міської ради ОСОБА_2 та членом секретаріату - депутатом міської ради ОСОБА_4 та розміщено на офіційному сайті Харківської міської ради, міського голови, виконавчого комітету за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1. З огляду на зазначене надання копії стенограми пленарного засідання 7 (позачергової) сесії Харківської міської ради 8 скликання до суду не є можливим.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 85 ЦПК України суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця зберігання даних в мережах Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту.

Враховуючи зазначене, зміст відповіді Харківської міської рада, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, а також те, що сторонами подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, суд, керуючись положенням частини 7 статті 85 ЦПК України, з власної ініціативи оглянув офіційний веб- сайт Харківської міської ради за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1, доступ до якого є не обмежений, де зберігається протокол пленарного засідання 7 (позачергової) сесії Харківської міської ради 8 скликання.

Досліджений зміст протоколу пленарного засідання 7 (позачергової) сесії Харківської міської ради 8 скликання, не містить даних про висловлювання відповідачем інформації стосовно того, що позивач є кінцевим бенефіціаром автоперевізника та намагається лобіювати свої особисті інтереси, у зв`язку з чим в діях позивача наявний конфлікт інтересів при посиланні на невиконання умов конкурсу іншими автоперевізниками.

Інших доказів, які б підтверджували факт поширення відповідачем інформації, яку позивач вважає недостовірною, матеріали справи не містять.

Таким чином, в межах розгляду даної справи судом не встановлено юридичного складу правопорушення, а саме сукупності обставин, які б підтверджували факт поширення відповідачем недостовірної інформації, яка стосується позивача та яка порушує особисті немайнові права останнього, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

З огляду на зазначене, суд, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України, якою визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12,13, 43, 49, 76-78, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 19.09.2022.

Суддя- С.М. Лисиченко