Справа № 372/5965/14-ц
Провадження №4-с-21/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Проць Т.В., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на дії Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області,-

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2022 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії органу примусового виконання судових рішень.

В своїй скарзі просив визнати поважними причини пропуску скаржником процесуального строку на подання скарги на постанову старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області від 08.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60251711 з виконання виконавчого листа №372/5965/14-ц виданого 02.06.2015 року на виконання рішення Київського апеляційного суду від 24.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСибБанк» 1695 722, 94 грн. та поновити строк на оскарження дій органу ДВС щодо відкриття 08.10.2019 року виконавчого провадження №60251711 та подання скарги на постанову про відкриття провадження. Визнати неправомірними дій державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС щодо повернення 03.10.2016 року виконавчого листа №372/5965/14-ц виданого 02.06.2015 року на виконання рішення Київського апеляційного суду від 24.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСибБанк» 1695 722, 94 грн. стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року. Визнати неправомірними дій старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Кульбачної Ю.М. щодо відкриття 08.10.2019 року виконавчого провадження №60251711 на підставі виконавчого листа №372/5965/14-ц виданого 02.06.2015 року на виконання рішення Київського апеляційного суду від 24.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСибБанк» 1695 722, 94 грн. пред`явлення до виконання після закінчення строку пред`явлення до виконання. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Кульбачної Ю.М. від 08.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60251711 з виконання виконавчого листа №372/5965/14-ц виданого 02.06.2015 року на виконання рішення Київського апеляційного суду від 24.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСибБанк» 1695 722, 94 грн.

Скарга обґрунтована тим, що її ініціатор вважає, що постанова від 08.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60251711 винесена незаконно, а тому підлягає скасуванню. Про порушення своїх прав та інтересів стягувачу стало відомо тільки 04.02.2022 року тобто після ознайомлення зі змістом листа ДВС від 04.02.2022 року №8035, останнім днем строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження (десятий робочий день) було 18.02.2022 року. 01 вересня 2022 року ОСОБА_2 дізналась про те, що її права та інтереси , як боржника у виконавчому провадженні порушені, звернулась за захистом прав. Тобто дана скарга подана до суду 15.09.2022 року, в рамках встановленого ч.5 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» строку на оскарження дій органів ДВС, а саме - на десятий робочий день після ознайомлення з повним текстом ухвали від Обухівського районного суду Київської області від 27.07.2022 року, тобто з моменту, коли боржнику стало відомо про те, що його право на оскарження постанови про відкриття провадження від 08.10.2019 року.

Відповідно до 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 6 суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_11 проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

В обгрунтування підстав для поновлення строку на оскарження дій державного виконавця Пісний А.В. посилався на ту обставину, що боржнику про порушене право стало відомо 01.09.2022 після ознайомлення з повним текстом ухвали суду від 27.07.2022 року за результатами розгялду заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа у тому ж виконавчому провадженні таким, що не підлягаэ виконанню.

Однак такі доводи спростовуються наступним.

Як вбачається, з матеріалів справи, представник скаржника ОСОБА_1 в лютому 2022 року звертаючись до суду із заявою про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу та визнання виконавчого документу у цивільній справі №372/5965/14-ц таким, що не підлягає виконанню приклав, як додаток до заяви оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2019 року по ВП №60251711. Тобто з моменту звернення до суду 18.02.2022 року боржнику було достеменно відомо про постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2019 року. Крім того, із змісту самої скарги вбачається, що ОСОБА_1 в жовтні 2021 року був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження №60251711. Інших причин, якіб давали суду можливість прийти до висновку про поважність пропуску строку звернення до суду скаржником не наведено.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу скарги не підлягає задоволенню, а сама скарга підлягає залишенню без розгляду

Керуючись ст. 126, 127, 353, 354, 447, 449 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про поновлення строку на подачу скарги.

Скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на дії Обухівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особи, заяви яких залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, мають право звернутися до суду повторно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.В. Проць