КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/4075/19-ц

20 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г.О., у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

11 березня 2019 року Моторне (транспортного) страхове бюро України звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 14 травня 2016 року в м. Києві по вул. Празькій сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Форд державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Ланос державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобіль Форд отримав механічні пошкодження. Вина відповідача ОСОБА_1 у вказаному ДТП підтверджена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року.

Вказує на те, що цивільна відповідальність відповідача перед третіми особами не була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди, а тому потерпіла особа звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про настання ДТП та виплату страхового відшкодування.

На підставі звіту №526/4 про оцінку матеріального збитку, спричиненого автомобілю потерпілої особи, МТСБУ був виданий наказ №5857 від 26 липня 2016 року про виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 100 000,00 грн., а також відшкодовано витрати за послуги аварійного комісара в сумі 1 654, 00 грн.

З огляду на вище викладене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача сплачене страхове відшкодування у розмірі 101 654,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року матеріали цивільної справи № 755/4075/19 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодуваннязадоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в порядку регресу в розмірі 101 654 грн. 00 коп. та 1 921,00 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 25 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції було грубо порушено строки розгляду справи.

Зазначає, що у зв`язку з вище зазначеними порушеннями відповідач не зміг своєчасно надати до суду докази, які підтверджують факт виконання ним вимог закону щодо обов`язкового страхування своєї цивільно-правової відповідальності, а саме: копію протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення інспектора поліції, а також таблиці в яких внесено номер страхового полісу, що є доказом його наявності.

Вказує на те, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва (справа № 755/8533/16-п) його було визнано винним лише за ст. 124 КУпАП. В зазначеній постанові не вказано, що у відповідача був відсутній страховий поліс, що в свою чергу було б підставою для притягнення відповідача додатково за іншими статтями КУпАП.

На думку апелянта суд першої інстанції протиправно відкрив провадження у даній справі, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності.

Вказує на те, що суд першої інстанції проігнорував оригінал страхового полісу, не викликав свідків, які були присутні під час підписання договору, а також не звернув увагу на сплачені відповідачем постраждалому грошові кошти відповідно до розписки та відсутність у постраждалого матеріальних претензій до відповідача.

Зазначає, що позивачем не було надано доказів того, що він звертався до правонаступника Страхової компанії "Нова" відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування".

Звертає увагу суду, що страховий поліс № АЕ/88234521 від 01 квітня 2016 року, виданий йому на підтвердження укладення між ним та Страховою компанією " Нова" договору обов`язкового страхування відповідальності власників транспортних засобів, не скасований та не визнаний недійсним.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що власником автомобіля Ford Fusion державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2 . (а.с. 8)

16 травня 2016 року ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом - автомобілем Ford Fusion державний номерний знак НОМЕР_1 під час ДТП, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з провідомленням про дорожньо- транспортну пригоду. (а.с. 27)

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 5265/4 від 10 червня 2016 року, матеріальний збиток внаслідок аварійного пошкодження транспортного засобу Ford Fusion державний номерний знак НОМЕР_1 становить 173 076,40 грн. (а.с. 9-26)

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. в дохід держави.

20 липня 2016 року власник автомобіля Ford Fusion державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування завданої їй матеріальної шкоди внаслідок пошкодження її автомобіля під час ДТП , що сталася 14 травня 2016 року у м. Києві по вул. Празькій,24.

Відповідно до наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України № 5857 від 26 липня 2016 року наказано Фінансовому управлінню виплатити ОСОБА_2 100 000,00 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо- транспортної пригоди. (а.с. 30)

Страхова виплата у розмірі 100 000,00 грн. , відповідно до наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України № 5857 від 26 липня 2016 року, була здійснена 27 липня 2016 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 5857рв. (а.с. 32)

19 липня 2016 року МТСБУ перерахувало на рахунок ТОВ "Аудатекс Україна" грошові кошти у розмірі 984,00 грн. відповідно до рахунку № НОМЕР_3 від 29 червня 2016 року, що підтверджується копію платіжного доручення № НОМЕР_3рв від 19 липня 2016 року. (а.с. 33)

Відповідно до рахунку № 5265/4 від 14 червня 2016 року ТОВ "ЕАК Фаворит" було надано наступні послуги: огляд пошкодженого КТЗ Ford Fusion державний номерний знак НОМЕР_1 , виїзд в межах м. Києва, Складання калькуляції, відправлення телеграми. Загальна вартість послуг становить 670,00 грн. (а.с. 35)

27 липня 2016 року МТСБУ перерахувало на рахунок ТОВ "ЕАК Фаворит" грошові кошти у розмірі 670,00 грн. відповідно до рахунку № 5265/4 від 14 червня 2016 року, що підтверджується копію платіжного доручення № 5265/4рв від 27 липня 2016 року. (а.с. 34)

03 серпня 2016 року МТСБУ звернулось до ОСОБА_1 з листом, в якому посилалось на те, що загальний розмір витрат МТСБУ по відшкодуванню шкоди, завданої власнику автомобіля Ford Fusion державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 внаслідок пошкодження її автомобіля під час ДТП , яка сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху , з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди, складає 101 654,00 грн. З урахуванням вище викладеного, ОСОБА_1 було запропоновано у добровільному порядку компенсувати МТСБУ зазначені витрати. (а.с. 39)

З огляду на те, що вказані витрати відповідачем в добровільному порядку компенсовані не були, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення цих витрат в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 101 654,00 грн. витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем відшкодовано власнику, пошкодженого при ДТП 14 травня 2016 року автомобіля Ford Fusion, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , завдану внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_1 шкоду в розмірі 100 000,00 грн. та супутні витрати в сумі 1 654 грн., а тому у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право регресної вимоги до винуватця пригоди ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання

Згідно з пунктом 1 частини першої статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно вимог частини першої статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом а) частини першої статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

З наданих суду першої інстанції та досліджених в судовому засіданні доказів судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, виплату майнової шкоди потерпілій особі було здійснено позивачем Моторним (транспортним) бюро України, що підтверджуєтьсякопією платіжного доручення № 5857рв, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача як винної у ДТП особи, у розмірі виплаченого відшкодування.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він не зміг своєчасно надати до суду першої інстанції докази у справі, зокрема, копію протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення інспектора поліції, а також таблиці, в яких внесено номер страхового полісу, що є доказом його наявності та виконання ним свого обов`язку щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, колегія суддів відхиляє, оскільки провадження у даній справі було відкрито 19 серпня 2019 року, а рішення суду першої інстанції було постановлено 20 липня 2021 року. Про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином. Копію позовної заяви відповідач отримав безпосередньо в суді, що підтверджується його розпискою ( а.с. 65). Крім того, відповідач скористався своїм правом надати відзив на позовну заяви, надавав додаткові докази та пояснення з приводу спірних правовідносин. Отже, у відповідача було достатньо часу для надання до суду першої інстанції доказів, які на його думку мали суттєве значення для розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року (справа № 755/8533/16-п) його було визнано винним лише за ст. 124 КУпАП і у зазначеній постанові не вказано, що у відповідача був відсутній страховий поліс, що в свою чергу було б підставою для притягнення відповідача до відповідальності додатково за іншими статтями КУпАП, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, так як предметом дослідження суду у вказаній адміністративній справі було наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП внаслідок порушення ним п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, інші обставини судом не встановлювались. На вказану постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року суд першої інстанції посилався як на судове рішення, яким встановлена вина відповідача у даній справі ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху та у вчиненні ДТП 14 травня 2016 року по вул. Празькій в м.Києві.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення проігнорував наданий відповідачем оригінал страхового полісу № АЕ/88234521 від 01 квітня 2016 року, виданий йому на підтвердження укладення між ним та Страховою компанією " Нова" договору обов`язкового страхування відповідальності власників транспортних засобів, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції було надано правову оцінку наявним в справі доказам, зокрема, і наданим до суду відповідачем копії та оригіналу вказаного страхового поліса.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір обов`язкового страхування відповідальності власників транспортних засобів № АЕ/88234521 від 01 квітня 2016 року, на який посилається відповідач, є нікчемним з огляду на наступне.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч.2 ст. 981 Цивільного кодексу України, у разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у статті 18 Закону України "Про страхування", відповідно до якої для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2016 року ОСОБА_1 звертався до Моторного ( транспортного) страхового бюро України із заявою, поданою на виконання листа МТСБУ від 03.08.2016 року № 3/1-05/21031 про компенсацію ним витрат МТСБУ по виплаті страхового відшкодування ОСОБА_2 . До вказаної заяви ОСОБА_1 долучив копію наявного у нього полісу № АЕ/88234521 від 01 квітня 2016 року в якому відсутній підпис страхувальника. Надану самим ОСОБА_1 копію полісу № АЕ/88234521 від 01 квітня 2016 року разом з позовною заявою та іншими доказами у справі МТСБЬУ було подано до суду першої інстанції. Подаючи відзив на позовну заяву, звертаючись до суду із різними заявами та клопотаннями з грудня 2019 року, відповідач не посилався на те, що надана ним до МТСБУ копія полісу № АЕ/88234521 від 01 квітня 2016 року не відповідає наявному у нього оригіналу. Лише в судовому засіданні 08 червня 2021 року відповідачем було надано до суду наявний у нього оригінал полісу № АЕ/88234521 від 01 квітня 2016 року, в якому у графі підписи сторін: страхувальник проставлено підпис. З огляду на те, що копію полісу № АЕ/88234521 від 01 квітня 2016 року і його оригінал було надано відповідачем ОСОБА_4 , копія була надана відповідачем до МТСБУ ще 10.10.2016 року, отже, при виготовленні копії з вказаного полісу на його оригіналі підпис був відсутній, весь час перебування справи в суді оригінал полісу № АЕ/88234521 від 01 квітня 2016 року перебував у відповідача, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що вказаний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів не підписаний страхувальником, а тому , в силу вимог ч.2 ст. 981 ЦК України, є нікчемним.

Не надано відповідачем і доказів на підтвердження своїх доводів про оплату ним страхового платежу за вказаним договором обов`язкового страхування - поліс № АЕ/88234521 від 01 квітня 2016 року. Відсутня інформація про вказаний поліс і у Централізованій базі даних МТСБУ.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції протиправно відкрив провадження у даній справі, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом , колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення суду.

Згідно зі статтею 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції в установленому законом порядку, брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, проте, в суді першої інстанції заяви про застосування до позовних вимог МТСБУ позовної давності не подавав, а суд не вирішує питання про застосування позовної давності при відсутності відповідної заяви сторони у справі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: