Дата документу 13.09.2022 Справа № 332/4600/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4600/21 Головуючий у 1 інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/1786/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У листопаді 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що ОСОБА_2 звернувся АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 27 лютого 2013 року, відповідно до якої отримав для користування кредитну карту із встановленим кредитним лімітом у розмірі 300 грн на картковий рахунок.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику розпоряджатись кредитними кошами, на умовах, передбачених Договором, проте, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань його заборгованість станом на 20 червня 2018 року дорівнювала 58447,73 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками та пенею.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Спадкоємцем, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, з яких вбачається, що вони були зареєстровані за однією адресою. 16 березня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора до Першої запорізької державної нотаріальної контори, на яку, 22 квітня 2020 року банк отримав відповідь, у якій зазначено, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вимога Банку, направлена на її адресу залишилась без виконання, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 58447,73 грн за кредитним договором № б/н від 27 лютого 2013 року та судові витрати.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2022 року позов залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що що відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки суду не надано доказів вартості майна, одержаного відповідачем у спадщину після смерті ОСОБА_2 , позивач не довів обставину, на яку він посилається як на підставу свого позову. Крім того, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вона є спадкоємцем та прийняла спадщину після померлого, при цьому будь-які відомості про родинний зв`язок померлого з відповідачем ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2022, та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, банк посилається на ухвалу Верховного суду від 15 травня 2018 року у справі № 336/3968/16-ц, в якій зазначено, що факт місця проживання відповідача разом із спадкодавцем може підтверджуватись відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття. Також, у постанові від 18 вересня 2019 року (справа № 640/6274/16-ц) Верховний Суд зазначив, що висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

На думку скаржника, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не дослідив належним чином докази у справі та дійшов передчасних висновків про відмову в позові.

Учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.138-141).

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності учасників, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували сторони, що 27 лютого 2013 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну карту із встановленим кредитним лімітом у розмірі 300 грн. (а.с. 18, 49).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 встановлено, що кредитний ліміт на картці змінювався із 300 грн до 600 грн, в подальшому до 480 грн. (а.с. 17).

Із виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами (а.с. 13-16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджено Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9 від 09 квітня 2021 року (а.с. 96-зворотній бік).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 27 лютого 2013 року, наданого скаржником, станом на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість становить 58 447,73 грн та складається з: 467,45 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1024,60 грн - заборгованість за відсотками, 56 955,68 грн - заборгованість за пенею (а.с. 12 зворотній бік).

16 березня 2020 року скаржник направив претензію кредитора до Першої запорізької районної державної нотаріальної контори (а.с. 55).

09 квітня 2021 року на кредиторську вимогу банку Перша запорізька державна нотаріальна контора для відома скаржника направила лист № 463/02-14, відповідно до якого на підставі претензії Банку заведена спадкова справа № 56/2020 (а.с. 56).

25 травня 2020 року скаржник направив лист-претензію № SAMDN5724 на адресу ОСОБА_1 як до спадкоємця після померлого позичальника (а.с. 57).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Отже, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є спадкоємцем померлого у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтвердженням чого скаржник вважає копії паспортів позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 50-51), колегія суддів зазначає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вона є спадкоємцем та прийняла спадщину після померлого з огляду на таке.

З матеріалів спадкової справи № 56/2020, заведеної 09 квітня 2020 року після смерті ОСОБА_2 , вбачається, що на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» № SAMDN5724 від 16 березня 2020 року Перша запорізька державна нотаріальна контора відкрила зазначену спадкову справу (а.с. 88). 09 квітня 2020 року за Вих. № 462/02-14 Перша запорізька державна нотаріальна контора зробила запит до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради задля встановлення місця реєстрації померлого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а також осіб, які були зареєстровані разом з ним на день його смерті із зазначенням анкетних даних про них та родинних відносин із померлим (а.с. 99). На зазначений вище запит від Департаменту реєстраційних послуг ЗМР надійшла відповідь за № 04-07/3/6694 від 21 равня 2020 року, в якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 100 зворотній бік).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у встановлені законодавством строки не звернулась до нотаріуса з відмовою від прийняття спадщини і є такою, що прийняла зобов`язання померлого відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, адже, крім відповідача, із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини проживали ще дві особи, яких скаржник не включив до кола спадкоємців.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості.

Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази. Обов`язок доведення обставин на які особа посилається, як на підставу своїх вимог покладається саме на цю особу.

Виходячи із суті спору, який полягає у необхідності погашення заборгованості померлого позичальника за кредитним договором за наявності особи, яка прийняла спадщину після його смерті, та принципу доведеності цих обставин, позивач мав надати докази на підтвердження обсягу успадкованого майна та його вартості.

Крім цього, колегія суддів не може погодитися, із розрахунком наданим скаржником.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із виписки по особовому рахунку (а.с. 13-16) вбачається, що ОСОБА_2 активував кредитну картку та користувався кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснював платежі на повернення кредитних коштів.

Дослідивши цю виписку, колегія суддів, вважає, що позивач довів факт отримання спадкодавцем кредиту в АТ КБ «ПриватБанк».

Проте, із наданого банком розрахунку та виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 вбачається, що банк нараховував та автоматично списував з рахунку відсотки за користування кредитом. Грошові кошти, які вносились позичальником на рахунок, зараховувались банком на погашення відсотків.

Крім того, із виписки по особовому рахунку вбачається, що банк списував відсотки також після смерті ОСОБА_2 .

Разом з тим, у анкеті-заяві позичальника відсутні умови щодо порядку нарахування та погашення заборгованості за простроченим тілом кредитом.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо погашення заборгованості за простроченим кредитом, зокрема, саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві відповідальності у вигляді пені, колегія суддів також дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості зі спадкоємців у заявленому розмірі не є доведеними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: