Справа № 165/3779/21 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/721/22 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Осіпука В. В., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання - Савчук О. В.,

представника позивача - Кузіна Є. В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Явтушенко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 23 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг і 27 липня 2012 року підписав заяву №б/н, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому було збільшено до 3200 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Банк вказує, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 кредитних зобов`язань на день його смерті утворилася заборгованість у розмірі 224 745,36 грн, яка складається з: 3151,17 грн - прострочене тіло кредиту, 7956,60 грн - прострочені відсотки, 213637,59 грн - нарахована пеня.

Крім того, позивач вказував, що 28 серпня 2020 року була направлена претензія кредитора до Нововолинської державної нотаріальної контори. 08 вересня 2020 року надійшла відповідь від нотаріуса, де зазначалось, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії позивача.

Вважає, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника. 07 квітня 2021 року до спадкоємців направлено лист-претензію, однак станом на день подачі позову до суду заборгованість спадкодавця ними погашена не була.

З огляду на вищевикладене позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в користь банку суму боргу, що на дату смерті позичальника склала 224 745,36 грн, а також судові витрати у справі.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 14 грудня 2021 року у відкритті провадження в частині позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено у зв`язку з її смертю (а.с.84-85).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 23 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зобов`язання покійного ОСОБА_1 за кредитним договором допускають правонаступництво і спадкоємці останнього є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , що постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину, в тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника. Жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 не мешкала із позичальником за однією адресою реєстрації на момент відкриття спадщини, матеріали справи не містять. Вказує, що відповідачка не надала суду також і доказів щодо розміру спадкового майна, інших спадкоємців та доказів, що будинок, в якому мешкав спадкодавець, йому не належав.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені у скарзі.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Явтушенко І. В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 27 липня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання анкети-заяви позичальника, за яким останнім отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому було збільшено до 3200 грн (а.с.21-49).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 26 лютого 2019 року Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області № 147 (а.с.56, 100).

Згідно з наданим банком до позову розрахунком заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на день його смерті становить 224 745,36 грн, яка складається із: 3151,17 грн - простроченого тіла кредиту, 7956,60 грн - прострочених відсотків, 213637,59 грн - нарахованої пені.

28 серпня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» направляло на адресу Нововолинської державної нотаріальної контори претензію кредитора,датовану 05 серпнем 2020 року, в якій просило довести до відома спадкоємців померлого ОСОБА_2 про їх обов`язки, передбачені в ст. 1282 ЦК України, і про результати повідомити банк. У відповіді на вказаний вище запит банку від 31.08.2020 р. державна нотаріальна контора повідомила позивача, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена за № 19 за 2019 рік на підставі претензії банку (а.с. 59).

07 квітня 2021 року банк направляв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як спадкоємців ОСОБА_2 , листи-претензії з інформацією кредитодавця, що вони як спадкоємці боржника прийняли спадщину як особи, які постійно проживали разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, та про необхідність погашення боргу спадкодавця в межах спадкового майна (а.с. 60,61).

З матеріалів спадкової справи № 19/2019, відкритої після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідує, що спадкову справу на майно померлого заведено згідно із заявою АТ «Ощадбанк» від 18 березня 2019 року за №55-1/431/23277/2019-02/Вих.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Зі змісту зазначених норм видно, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 754/13738/13-ц (провадження № 61-3911св19) зазначено, що правовідносини, що виникли між кредитором (позичальником) та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України (з урахуванням положень статті 1281 ЦК України).

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати зокрема такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому ч. 2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст. 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не подано суду достатньо доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 входить до кола спадкоємців після смерті спадкодавця ОСОБА_2 і що ОСОБА_1 прийняла спадщину, а також не надано доказів наявності та вартості спадкового майна, як того вимагають статті 1281 і 1282 ЦК України, тобто представник позивача не подав суду належних доказів, які б підтверджували підставність та правомірність заявлених позовних вимог.

Згідно із ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Нормами ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізують своє право на доказування і одночасно виконують обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім того, ч. 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як видно зі змісту оскаржуваного судового рішення, воно ухвалене судом у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін та в заочному порядку, оскільки відповідач в судове засідання не з"явилась.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач та її представник надали суду ряд доказів, які не були долучені в суді першої інстанції з поважних причин, зокрема копії свідоцтв про смерть батька померлого боржника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з копією рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Нововолинської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування було задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 4/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/6 частині житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду набрало законної сили 27 грудня 2016 року.

На підставі даного рішення суду 08 лютого 2017 року державним реєстратором Відділу «Центру надання адміністративних послуг у місті Нововолинську» виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 в розмірі частки -4/6 та за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/6 частки.

Також долучено копію висновку про вартість майна від 08 листопада 2016 року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 , з метою визначення ринкової вартості майна для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок загальною площею 68,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з даним висновком ринкова вартість даного об`єкта оцінки станом на 01 жовтня 2016 року становить 136 623 грн.

Отже, спадкодавцю - померлому боржнику ОСОБА_2 належало майно в розмірі 1/6 частини будинку (вартістю 22770,50 грн), в якому проживали він та його спадкоємці. Тому лише в межах такої вартості майна спадкоємець міг нести відповідальність за його борги.

Разом з тим, відповідач зазначає, що спадкоємцями першої черги на час смерті ОСОБА_2 були його мати ОСОБА_3 , котра померла, та його діти, які не залучені до справи. А відповідач ОСОБА_1 є його сестрою, а тому не приймала спадщини безпосередньо після смерті брата, оскільки є спадкоємцем другої черги.

Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач та її представник пояснили, що відповідно до заочного рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 листопада 2018 року, яке не було оскаржене і набуло законної сили та перебувало на примусовому виконанні у ВДВС, з ОСОБА_2 вже було стягнуто в користь цього ж банку за цим же кредитним договором б/н від 27.07.2012 р. заборгованість у розмірі 102290,76 грн, яка складалася з: 3151,17 грн - за тілом кредиту, 89563,97 грн - за відсотками, 4228,44 - борг за пенею і комісією, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 4847,18 грн штрафу (процентна складова).

Як вбачається з інформації Нововолинського ВДВС від 12.09.2022 р. № 29140, на виконанні у державній виконавчій службі перебувало виконавче провадження № 58432372 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі вказаного рішення суду, яке було закінчене 28.02.2019 р. на підставі п.3 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Питання про заміну сторони виконавчого провадження у зв"язку зі смертю боржника стягувачем не ставилось.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599, 601, 604, 609 ЦК України, зокрема стаття 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

З огляду на зазначені обставини колегія суддів доходить висновку, що банк реалізував своє право на стягнення кредитної заборгованості ще у 2018 році, що підтверджується рішенням суду та матеріалами виконавчого провадження.

Наведене свідчить, що зміна строку виконання основного зобов`язання відбулася ще у 2018 року, тобто саме тоді настали строки дострокового повернення кредиту.

Із виписки з особовому рахунку спадкодавця ОСОБА_2 вбачається, що банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки, пеня за користування кредитом, сплата та розмір яких не було погоджено сторонами у заяві - анкеті б/н від 27 липня 2012 року, що свідчить про незаконність їх нарахування. Також апеляційний суд звертає увагу, що нарахування всіх інших складових заборгованості, крім тіла кредиту, відбувалась поза межами дії кредитного договору.

Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до вимоги позивача відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач вимог про захист прав на підставі вимог статті 625 ЦК України до суду першої інстанції не пред`являв, доказів щодо звернення банку з позовом про стягнення кредитної заборгованості ще за життя ОСОБА_2 не подавав.

Тому з огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що борг за даним кредитом стягнуто у повному обсязі з боржника в користь кредитора ще при житті боржника, а тому пред"явлені нарахування боргу банком є безпідставними і вимоги позивача є необгрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити з цих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з тим, судом порушено процесуальні норми, які є обов"язковою підставою для скасування судового рішення згідно з п.7 ч.3 ст. 376 ЦПК України, оскільки всупереч п.2 ч.4 ст. 274 ЦПК України, судом розглянуто в спрощеному позовному порядку справу щодо спадкування, яка не може бути розглянута в такому провадженні.

У зв"язку з наведеним колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване судове рішення і відмовити в позові з інших правових підстав.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389,390 ЦПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 23 травня 2022 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді