Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1113/22
Провадження № 2-о/553/41/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.09.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Новака Ю.Д.,

при секретарі - Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя у порядку ст. 293 ЦПК України,-

В С Т А Н О В И В :

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Ленінського районного суду м. Полтави з заявою в порядку окремого провадження, в якій просили розірвати шлюб, зареєстрований 18.07.2003 року у Відділі реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 590, та визначити місце проживання дитини з батьком ОСОБА_1 .

Свою заяву мотивують тим, що 18.07.2003 року вони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 590. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони не підтримують подружніх стосунків, спільне господарство не ведуть та не мають бажання відновлювати шлюбні відносини. Згоду про місце проживання та виховання дитини між ними досягнуто - укладено договір про визначення місця проживання дитини, розподіл батьківських обов`язків щодо виховання дитини, у тому числі обов`язків щодо їх спільного несення всіх витрат на дитину. На підставі вищевикладеного, заявники просять розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини з батьком.

В судове засідання заявники не з`явились, проте надали заяви про можливість розгляду справи без їх участі, в яких вказують, що вимоги підтримують та просять їх задовільнити.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом (ч. 3 ст. 293 ЦПК України).

Судом встановлено, що 18.07.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 590, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.07.2003.

Сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося в силу різних причин. Сім`я розпалася і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально.

Відповідно до частини десятої статті 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом положень частини 1 статті 51 Конституції України, частини 1 статті 21 СК України, частини 1 статті 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні її умов життя та у її вихованні тим із батьків, хто проживає окремо, а також розміру аліментів на її утримання, що стверджується нотаріально посвідченим договором від 03.05.2022 року про участь у вихованні та утриманні дітей.

Згідно частини 3 статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка.

Враховуючи викладене вище, з огляду на спільну заяву подружжя, обставини, викладені в ній, той факт, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинилися, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе і суперечить їх інтересам, суд дійшов висновку, що шлюб між заявниками існує формально і може бути розірваним.

Що стосується вимоги заяви щодо визначення місця проживання дітей з батьком, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Однак, стосовно вимоги про встановлення факту, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини» від 03.05.2022 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлюється з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд доходить висновку, що така вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно приписів ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, суд доходить висновку про безпідставність даної вимоги з огляду на те, що факт визначення місця проживання дитини заявниками врегульовано самостійно, в добровільному порядку, шляхом укладення відповідного, нотаріально засвідченого договору, а також суд вважає, що в задоволенні вимог заяви стосовно визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити, оскільки чинним законодавством не передбачено вирішення вказаних питань судом в порядку окремого провадження. Вказана вимога може бути вирішена судом в порядку позовного провадження за участю сторін по справі та органу опіки та піклування.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 56, 109 СК України, ст. ст. 76, 89, 293, 294, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя у порядку ст. 293 ЦПК України - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 18.07.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, про що відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 , виданого 18.07.2003 року, зроблений актовий запис № 590 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - розірвати.

В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. Д. Новак