Провадження № 2/521/495/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та просить суд стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 69550 грн., моральну шкоду в розмірі 30000 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 3500 грн., судові витрати в розмірі 1030,50 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 05.02.1996р. Відповідач у справі являється її сусідом, який проживає поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 . 02.11.2016р., 24.04.2017р. та 24.09.2018р. її квартиру було затоплено відповідачем. Оскільки вдень вона перебувала на роботі, то факт затоплення виявила ввечері коли повернулася додому. Відповідач запевнив її, що відшкодує всю шкоду, завдану ним, однак свого зобов`язання не виконав. Згідно висновку судового експерта визначено розмір матеріальної шкоди в розмірі 67750 грн. Вартість експертизи становить 3500 грн. 26.04.2017р. було відновлено натяжна стеля та вартість робіт склала 1800 грн. Неправомірними діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормально користуватись ним, порушення звичайного способу життя, різке погіршення здоров`я в період та після залиття квартири, а тому оцінює моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. За даних обставин вона вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився однак надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що свідки, які він вважає необхідним допитати в судовому засіданні, у зв`язку із воєнним станом перебувають за межами України.

Розглянувши відповідне клопотання суд дійшов висновку про відсутність поважних причин відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим залишила без задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, з огляду на таке.

За положеннями ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені серед іншого повноваження судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Однак, навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи та неможливості учасників справи прийняти участь у розгляді справи. За наявності відповідних обставин воєнний стан може бути поважною причиною для неможливості прийняти участь у судовому засіданні, але відповідного суду надано не було.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року по справі "Юніон Аліметаріа Сандерс проти Іспанії", зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи та не допущення порушення конституційних прав учасників справи на судовий захист, оскільки неодноразове відкладення розгляду справи буде суперечити принципу ефективності судового процесу, зважаючи на строки розгляду справи, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, за відсутності доказів поважності причин неявки представника відповідача та свідків, судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та відсутності заперечень відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 05.02.1996р. та розпорядження органу приватизації. (том 1 а.с. 26, 112).

02.11.2016р., 24.04.2017р. та 24.09.2018р. відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , що сталося з вини власника вище розміщеної квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. (том 1 а.с. 23,24,25,29-31)

Відповідно до Акту від 02.11.2016р. комісійним обстеженням КП ЖКС «Черемушки», було встановлено причину залиття квартири АДРЕСА_1 та зазначено, що залиття відбулось з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_2 , причиною заливу встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 не правильно встановлено вікна у великій кімнаті і деформація утеплювача. В квартирі АДРЕСА_3 залито: велика кімната (стеля-гіпсокартон 1 кв.м.), стіна (лівий кут шпалери 4 кв.м.), підлога (ламінат 2 кв.м.). (том 1 а.с. 23)

У відповідності до Акту від 24.04.2017р. комісійним обстеженням КП ЖКС «Черемушки», було встановлено причину залиття квартири АДРЕСА_1 та зазначено, що залиття відбулось з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_2 , причиною заливу став прорив бойлера, що спричинило пошкодження стелі в санвузлі (натяжна стеля наповнена водою), прояв мокрої плями в коридорі. (а.с. 25)

Актом від 24.09.2018р. комісійним обстеженням КП ЖКС «Черемушки», було встановлено причину залиття квартири АДРЕСА_1 та зазначено, що залиття відбулось з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_2 , причиною заливу стало халатне відношення до сантехнічного обладнання квартири АДРЕСА_2 . В результаті чого затоплено кв. АДРЕСА_3 та пошкоджено такі ділянки на кухні: стеля 1,5 кв.м., шпалери 2 кв.м., короб 1 кв.м., багет 2 м.п., корона кухні 1 кв.м. (том 1 а.с. 24)

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що надані до суду акти від 02.11.2016р., 24.04.207р. та 24.09.2018р. не відповідають вимогам, викладеним в цих Правилах, тому не можуть бути належними та допустимим доказом спричинення відповідачем майнової шкоди позивачу.

Окрім того, судом встановлено, що у цих актах всупереч вимогам Правил не зазначено характер залиття квартири та його причини, а також відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Крім того, у вказаному акті не зафіксовано відомості щодо потерпілої та винної сторони, як і будь-які дані про осіб, присутніх при складанні актів, та яким чином визначено, що саме вказані обставини викладені в актах слугували причинами залиття, оскільки інформації про доступ до квартири, яка ймовірно причетна до залиття квартири позивача, немає.

Згідно з Висновком № 51/18 від 05.03.2019р. за результатами проведення експертного будівельно-технічного та оціночно-технічного дослідження проведено на замовлення ОСОБА_1 , встановлено розмір матеріальної шкоди, завданої в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , визначено розмір матеріальної (майнової) шкоди, яка була завдана власнику квартири АДРЕСА_1 , внаслідок залиття складає 67 748 грн. (том 1 а.с. 7-12)

Відповідно до Висновку № 21-3702 від 24.12.2021р. Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, зі змісту якого вбачається, що здійснити та встановити причино наслідковий зв`язок між витоком води із сантехнічних приладів та проникнення вологи через зовнішні конструктивні елементи будинку внаслідок впливу факторів природнього характеру (дощ, злива, град, тощо); між станом зовнішніх конструктивних елементів будинку та пошкодженнями, пов`язаними із витоком води (проникненням води) у квартиру АДРЕСА_3 ; на момент обстеження приміщень квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 мають сліди залиття, однак встановити дату їх виникнення неможливо через відсутність методик. (том 2 а.с. 23-30)

Суд вважає за необхідне зазначити, що як вищенаведені експертні висновки, так і інші матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій щодо залиття квартири саме відповідачем ОСОБА_2 , а як наслідок - відсутній безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою, відповідно вина відповідача не доведена.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності з роз`ясненнями, викладеними у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.(ст.79 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.6 ст.81 ЦПК).

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 322, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст.ст. 151, 177 ЖК України , ст.ст. 76-80, 83, 89, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 15 вересня 2022 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН