Справа № 171/131/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
31 серпня 2022 року м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Хоруженко Н.В.
за участю секретаря судового засідання Перепеткевич Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 в якій було зареєстровано ОСОБА_2 остання в квартирі не проживає з 2019 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, особистих речей в квартирі не має і взагалі даним житловим приміщенням не цікавиться, перешкод в користуванні житлом позивач не чинила. Весь тягар по підтриманню квартири в належному стані лежить на ОСОБА_1 .. Тому в зв`язку з вищевикладеним, просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся відповідно до положень ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, відзив до суду не подав.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2006 року встановлено, що ОСОБА_3 придбала квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 , загальною корисною площею, 31,8 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м. (а.с. 18).
Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів №3080885 від 27.10.2006 року встановлено, що ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 квартиру,яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Романченко Ю.В. (а.с. 19).
Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №30660084 від 19.07.2011 року встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 31,8 кв. м., житловою площею 17,8 кв.м. на праві приватної власності на підстав договору купівлі-продажу належить ОСОБА_1 (а.с.20).
Згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2021 року встановлено, що ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав, щодо її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12-17)
Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради №81 від 20.01.2022 року встановлено, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована в АДРЕСА_2 , разом з нею зареєстровані Донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , онук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).
Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради № 23 від 20.01.2022 року встановлено, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована в АДРЕСА_2 , і має склад сім`ї онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).
Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім`ї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сервітуту.
Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
На підставі викладеного вважаю, що Відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний час дійсно зареєстрований в квартирі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , але фактично в зазначеному будинку не проживає.
На даний час позивач ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача ОСОБА_2 в своїй квартирі.
Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5, 12, 13, 76-82, 89,141,258-259,264-265,273,280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя:Н. В. Хоруженко