Провадження №2/748/300/22
Єдиний унікальний № 748/374/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" серпня 2022 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Олещенко В.І.,

за участю секретаря судового засідання Вадюхіної О.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

В С Т А Н О В И В :

11 лютого 2022 року представник позивача адвокат Вольфовський С.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,03 га (кадастровий номер земельної ділянки: :02:000:0474); визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер земельнох ділянки: :02:000:0475) та вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2021 року був розірваний. За час шлюбу ними набуто спільне майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0474, площею 0,03 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0475, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи, що спірна земельна ділянка набута сторонами під час шлюбу, за грошові кошти, які є спільною сумісною власністю, то вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому позивач просить здійснити поділ спірної земельної ділянки.

Ухвалою судді від 16 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

До підготовчого засідання відзив на позов не надходив.

Ухвалою суду від 8 червня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з"явився.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов визнали частково. Представник відповідачки посив зменшити частку позивача на спірне майно згідно ч.3 ст.70 СК України, враховуючи перебування на утриманні відповідачки двох неповнолітніх дітей, батьком яких є позивач. Діти ростуть і потребують збільшення коштів на їх утримання, але у разі зменшення частки позивача у праві власності на спільне майно сторін, відповідачка не буде звертатися до суду для збільшення розміру аліментів, котрі стягуються з позивача на користь відповідачки.

Заслухавши пояснення відповідачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 січня 2012 року, який згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2021 року був розірваний. (а.с.10-11)

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.89, 90)

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Белова О.С. за реєстровим № 883, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_7 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0474, площею 0,03 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства. (а.с.12-13)

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.03.2017 року, номер витягу 82156955, земельна ділянка, площею 0,03 га, кадастровий номер :02:000:0474, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ,належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 14)

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Белова О.С. за реєстровим № 882, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_7 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0475, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. (а.с.15-16)

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.03.2017 року, номер витягу 82152736, земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:000:0475, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ,належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 14)

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Згідно роз`яснень п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідачка не заперечує, що спірні земельні ділянки придбані під час шлюбу з позивачем та є їх спільною сумісною власністю, однак, оскільки отримувані нею від позивача аліменти на їх дітей є недостатніми для забезпечення фізичного, духовного розвитку, то відповідно до частини третьої статті 70 СК України частка позивача у спільному майні повинна бути зменшена.

У своїй непоодинокій практиці Верховний Суд зазначає, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Вирішуючи спір, суд встановив, що спірні земельні ділянки були придбані подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю. Враховуючи наведені норми Закону частки сторін є рівними. Оскільки відповідачкою не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, які вона щомісячно несе на утримання дітей, а також, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення їхнього фізичного та духовного розвитку, тому підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.

Враховуючи наведене, у судовому засіданні підтверджено, що спірні земельні ділянки є спільним майном подружжя і позивач має право на 1/2 частину цього майна, то позов є таким, що ґрунтується на чинному законодавстві, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір та витрати на правничу допомогу позивача підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У постановах від 18 червня 2019 року у справі № 922/3787/17 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до п. 4.2. договору про надання правової допомоги від 2 лютого 2022 року, оплата винагороди за надання правової допомоги позивачу ОСОБА_4 Адвокатським об`єднанням «Міжнародний правовий захист» в особі адвоката Вольфовського С.О. у справі про поділ майна подружжя (земельної ділянки) визначена сторонами у фіксованій сумі в розмірі 10 000 грн.

Як свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру № 13 від 2 лютого 2022 року, ОСОБА_4 сплатив Адвокатському об`єднанню «Міжнародний правовий захист» 10 000 грн згідно договору про надання правової допомоги від 2 лютого 2022 року.

Представник відповідачки у судовому засіданні спочатку просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу позивача, а згодом взагалі просив відмовити у відшкодуванні відповідачкою таких витрат позивачу, оскільки у справі відсутній акт виконаних робіт з надання правничої допомоги позивачу.

Вирішуючи дане питання, суд вважає за можливе врахувати клопотання представника відповідачки про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню відповідачкою на користь позивача, та враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, виходячи з критерію розумності та співмірності, дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн є співмірними, на думку суду, з розумною необхідністю витрат для цієї справи.

Щодо відсутності у справі акту виконаних робіт, то Верховний Суд неодноразово у своїй практиці зазначав, що розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача. Тому в цьому випадку подавати опис робіт, виконаних адвокатом, не обов`язково.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0474, площею 0,03 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства; та земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0475, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0474, площею 0,03 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0475, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 992 грн 40 коп. судового збору та 4 000 грн витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 2 вересня 2022 року.

Суддя В.І. Олещенко