ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1163/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/2533/21 Категорія: 305010900 Колісник Л. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Бовшика Миколи Юрійовича на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 липня 2022 року, постановлене під головуванням судді Колісник Л.О. у залі № 3 Канівського міськрайонного суду Черкаської області 01.07.2022 року о 12 год. 53 хв., повний текст рішення складений 05.07.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

07.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 06.09.2020 року о 10 год. 15 хв. в м. Каневі по вул. Енергетиків, 4 ОСОБА_2 керував автомобілем OPEL COMBO, д. н. з. НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в безпечності, рухаючись заднім ходом, здійснив наїзд на автомобіль HYUNDAI SANTAFE, д. н. з. НОМЕР_2 , який був припаркований.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

У вказаній дорожньо - транспортній пригоді транспортний засіб HYUNDAI SANTAFE, д. н. з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, отримав механічні пошкодження правої частини автомобіля.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07.10.2020 року в адміністративній справі № 697/1760/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

Вказана постанова суду набрала законної сили 18.10.2020 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу OPEL COMBO, д.н.з. НОМЕР_1 на момент вчинення дорожньо транспортної пригоди була забезпечена Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/6602480 від 10.10.2019 року у ПАТ «СК «Оранта».

За заявою ОСОБА_1 про здійснення страхового відшкодування ПАТ «СК «Оранта» здійснило часткове відшкодування завданої шкоди.

27.10.2020 року страховиком перераховано на рахунок потерпілої ОСОБА_1 14868,10 грн. Фактична вартість відновлювального ремонту належного ОСОБА_1 транспортного засобу склала 51125,00 грн.

Оскільки виплаченої ПАТ «СК «Оранта» суми страхової виплати у розмірі 14868,10 грн. недостатньо для покриття завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою має бути сплачена безпосередньо винною особою ОСОБА_2 , що складає 36256,90 грн. (51125,00 14868,10 = 36256,90 грн.). 02.09.2021 позивачем було направлено на адресу відповідача пропозицію про врегулювання майнового спору в досудовому порядку, однак лист був повернутий у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

У зв`язку з вище викладеним, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 36256,90 грн., судовий збір в сумі 908,00 грн. та витрати по оплаті послуг адвоката в сумі 5707,00 грн.

Рішенням Канівського міськрайоненого суду Черкаської області від 01 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 36256,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на правову допомогу в розмірі 5140,00 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Бовшика М.Ю. оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що судом першої інстанції рішення прийняте без врахування правових позицій висновків, викладених у постановах ВП ВС у справі № 147/66/17 від 14.12.2021 року, відповідно до яких основний тягар відшкодування шкоди, спричинений за наслідками дорожньо транспортної пригоди, повинен нести страховик (страхова компанія), так як саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

При цьому, апеляційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач зверталася до страховика з вимогою про відшкодування вартості фактично понесених витрат по відновленню транспортного засобу в сумі 51125 грн. та наданням доказів понесення вказаних витрат.

Скаржник вважає, що позивач не зверталася до страхової компанії із вимогою про відшкодування вартості відновлювального ремонту в розмірі 51125 грн., а тому у страховика не виник обов`язок у здійсненні відшкодування у визначеному розмірі понесених витрат по відновленню транспортного засобу.

За вказаних обставин, скаржник вважає, що позивач ОСОБА_1 не реалізувала своє право на відшкодування шкоди, яка підлягала б стягненню зі страховика у межах страхового ліміту у розмірі витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, а саме у розмірі 51125 грн.

При цьому, зазначається, що позивачем ОСОБА_1 не доведено розміру суми, які відповідно до законодавства має відшкодувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В апеляційній скарзі зазначається, що відсутні правові підстави стягнення з відповідача ОСОБА_2 майнової шкоди, розмір якої не перевищує ліміт відповідальності страховика, яке відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний був сплатити страховик у разі звернення до нього з відповідною заявою потерпілого.

З урахуванням викладеного, належним відповідачем у даній справі є НАСК «Оранта» , яка не заявлена до участі у справі ні відповідачем, ні співвідповідачем, що в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі, вважає скаржник.

В апеляційній скарзі зазначається, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що заявлені позивачем майнові втрати, є наслідком саме дорожньо транспортної пригоди, яка мала місце 06.09.2020 року.

Представник ОСОБА_2 адвокат Бовшик М.Ю. просить рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.07.2022 року у справі № 697/2533/21 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищення небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити повністю. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 1362 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

18 серпня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначається, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи. Так, суд першої інстанції вірно встановив, що до даних правовідносин підлягають застосуванню правові норми ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.

При цьому, позивач ОСОБА_1 вказує, що фактична вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу склала 51125 грн., що підтверджується актом здачі-приймання автомобіля від 10-18.03.2021 року, рахунком-фактурою № 44 від 10.03.2021 року, актом виконаних робіт від 17.03.2021 року, рахунком № 15 від 29.01.2021 року, квитанцією про оплату 16200 грн. Від 29.01.2021 року, видатковою накладною № 11 від 02.02.2021 року та товарним чеком № 44 від 17.03.2021 року про оплату ОСОБА_1 вартості відновлювального ремонту в розмірі 34926 грн.

У відзиві позивач ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні клопотання скаржника про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., оскільки така сума є неспівмірною з наданою правовою допомогою, не відповідає складності даної справи і є явно завищеною.

ОСОБА_1 просить постановити ухвалу, якою відхилити апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Бовшика М.Ю., а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, зазначивши, що дорожньо транспортна пригода відбулось з вини відповідача ОСОБА_2 , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв?язок, що встановлено постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07.10.2020 року, тому сума відшкодування має бути стягнута саме з відповідача у розмірі завданої позивачу матеріальної шкоди, за відрахуванням суми сплаченої страховою компанією, тобто стягненню підлягає 36256,90 грн. (51125,00 грн. 14868,10 грн.).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 , 06.09.2020 року о 10 год. 15 хв. в м. Канів по вул. Енергетиків, 4 керував автомобілем OPEL COMBO, д. н. з. НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в безпечності, та рухаючись заднім ходом, здійснив наїзд на автомобіль HYUNDAI SANTAFE, д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07.10.2020 року та нього накладено штраф (а.с.14). Постанова набрала законної сили 27.10.2020 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу OPEL COMBO, д . н. з. НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/6602480 від 10.10.2019 року у ПАТ «СК «Оранта».

Під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_2 , транспортний засіб автомобіля марки HYUNDAI SANTAFE, д. н. з. НОМЕР_2 . отримав механічні пошкодження. ОСОБА_1 є власником автомобіля марки HYUNDAI SANTAFE, д. н. з. НОМЕР_2 ., що підтверджуються копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Вказані вище обставини також визнаються сторонами.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування від 06.10.2020 року, складеного ПАТ «СК «Оранта», сума страхового відшкодування для відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля марки HYUNDAI SANTAFE, д. н. з. НОМЕР_2 ., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей, що замінюються, складає 14868,11 грн.

Фактична вартість відновлювального ремонту належного ОСОБА_1 транспортного засобу склала 51125,00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання автомобіля від 10-18.03.2021 року, рахунком-фактурою № 44 від 10.03.2021 року, актом виконаних робіт від 17.03.2021 року, рахунком № 15 від 29.01.2021 року, квитанцією про оплату 16200,00 грн. від 29.01.2021 року, видатковою накладною № 11 від 02.02.2021 року та товарним чеком № 44 від 17.03.2021 року про оплату ОСОБА_1 вартості відновлювального ремонту в розмірі 34926,00 грн.

02.09.2021 року позивачем ОСОБА_1 було направлено на адресу відповідача ОСОБА_2 пропозицію про врегулювання майнового спору в досудовому порядку, однак лист був повернутий у зв`язку із закінченням терміну зберігання, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку згідно частини другої статті 1187 ЦК України.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов?язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, обов?язком страховика є відшкодування витрат, пов?язаних

з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Тому за встановлених обставин цієї справи у нього не виникло обов?язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі

№ 6-691цс15 вказано, що «суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати)».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що, відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА 1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі, законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме: франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин, саме ОСОБА 2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов?язаний сплатити ОСОБА 1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі, іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих

з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині третій статті 12, частинах першій, п?ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, з матеріалів справи та наданих позивачем доказів, а саме: рахунку-фактури № 44 від 10.03.2021 року, акта виконаних робіт від 17.03.2021 року, рахунку № 15 від 29.01.2021 року, квитанції від 29.01.2021 року, видаткової накладної № 11 від 02.02.2021 року, вбачається, що для відновлювального ремонту автомобіля використовувалися нові деталі. Факт встановлення на автомобіль позивача нових деталей в судовому засіданні відповідачем не спростований.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено, що дорожньо транспортна пригода відбулося з вини відповідача ОСОБА_2 , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07.10.2020 року, то сума відшкодування має бути стягнута саме з відповідача ОСОБА_2 в розмірі завданої позивачу матеріальної шкоди, за відрахуванням суми страховою компанією, тобто стягненню підлягає 36256,90 грн. (51125 грн. 14868,10 грн.), що і було вірно вказано судом першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчим обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Тому саме відповідач ОСОБА_2 , як винна особа у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20, провадження 61-16320св20.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи вище викладені норми права, висновки Верховного Суду, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, який дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вказавши, що дорожньо транспортна пригода відбулося з вини відповідача ОСОБА_2 , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, тому сума відшкодування має бути стягнута саме з нього у розмірі завданої позивачу матеріальної шкоди, за відрахуванням суми сплаченої страховою компанією.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження відповідача стосовно завищення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача та підробки документів, оскільки дані твердження належним чином не підтверджені належними доказами у відповідності до норм ЦПК України, зводяться лише до незгоди відповідача з витратами позивача на ремонт автомобіля, тому не приймаються до уваги колегією суддів апеляційного суду.

В частині вирішення питання розподілу судових витрат, судове рішення також є правильним, відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України та принципу пропорційності розподілу при задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції невірно застосовано правові позиції Верховного Суду України, які стосуються відшкодування шкоди у зв`язку ДТП, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки фактичні обставини судом першої інстанції у цій справі встановлено вірно, доказам надана належна правова оцінка, а до правовідносин, які виникли між сторонами, правильно застосовані відповідні їм норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що не є коректними й доречними посилання скаржника на численні постанови Верховного Суду, правові висновки яких обумовлені іншими обставинами.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

В цілому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Бовшика Миколи Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков