Єдиний унікальний номер судової справи: 487/2217/22 Суддя першої інстанції Лагода А.А.
Провадження №22-ц/812/768/22 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

12 вересня 2022 року м. Миколаїв Справа №487/2217/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2022 року про передачу справи на розгляд іншого суду, постановлену під головуванням судді Лагоди А.А., в приміщенні цього ж суду, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів,

встановив:

25 липня 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Мотельчук Ю.І., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, передано на розгляд до Корабельного районного суду м. Миколаєва.

Передаючи справу на розгляд іншого суду, місцевий суд виходив із того, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є адреса: АДРЕСА_1 , що відноситься до Корабельного району м. Миколаєва.

Таким чином, вказана позовна заява не є підсудною Заводському районному суду м. Миколаєва ні в силу ч. 1 ст. 27 ЦПК України, ні в силу ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати і направити справу для подальшого розгляду до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що подаючи позов до Заводського районного суду м. Миколаєва за місцем свого та дитини проживання, позивач послалась на норму статті 28 ЦПК України, де в частині 1 зазначено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Позивач достеменно повідомила суд, що вона за місцем своєї реєстрації у АДРЕСА_1 не проживає. Позивач з дитиною на підставі договору оренди житлового приміщення від 01 січня 2022 року проживає у кватирі АДРЕСА_2 , що є територією Заводського району м. Миколаєва.

Крім того, у зв`язку з агресією російською федерацією проти України з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Корабельний район м. Миколаєва перебуває у значній віддаленості від місця фактичного проживання позивача та піддається постійному обстрілу з боку армії агресора, що несе ризик для життя та здоров`я позивача, яка не маючи власного транспорту змушена буде просуватися містом на громадському маршруті до небезпечних місць знаходження судової інстанції в іншому районі міста.

На день розгляду справи від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач звернулася до суду з позовом, де просить суд позбавити відповідача у справі ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів. При цьому в позові позивач зазначила зареєстроване місце проживання своє та відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей паспорту позивача, довідки про реєстрацію місця проживання особи, Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 25 липня 2022 року, зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 , сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача ОСОБА_3 , є адреса: АДРЕСА_1 .

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу I ЦПК України.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Не дотримання судом правил підсудності є суттєвим порушенням норм цивільно-процесуального закону та відповідно до статті 378 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

За загальним правилом статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За приписами статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина 1 цієї статті).

Частина 3 цієї статті визначає, що повинна містити позовна заява, зокрема пункт 2 передбачено у позовні заяві повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року (з подальшими змінами) місце перебування -житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; а місце проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що місце проживання чи перебування особи має бути зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Позивач в позові зазначила зареєстроване місце проживання своє та відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_1 , звертаючись із зазначеним позовом до Заводського районного суду м. Миколаєва посилалась на приписи статті 28 ЦПК України та просила суд розглянути справу в Заводському районному суду м. Миколаєва за її місцем проживання.

Законодавець передбачив можливість вибору підсудності справ за вибором позивача, зокрема, частина 1 статті 28 ЦПК України передбачає, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

В зазначеній нормі процесуального права зазначено певний перелік позовів, які з огляду на предмет заявленої вимоги, надають право позивачу визначитись з територіальною підсудністю справи. Перелік таких позовів широкому тлумаченню не підлягає.

Як встановлено предметом заявленого позову ОСОБА_1 є вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, а відтак в даному випадку можуть бути застосовані положення частини 1 статті 28 ЦПК України, на яку посилалася позивач при зверненні з цим позовом. Між тим, зареєстроване місце проживання сторін є адреса: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Корабельного районного суду м. Миколаєва. З огляду на наведене доводи скарги про те, що позов ОСОБА_1 підлягає розгляду Заводським районним судом м. Миколаєва з підстав частини 1 статті 28 ЦПК України є неприйнятними. При цьому обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, зокрема, що у зв`язку з агресією російською федерацією проти України з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, а Корабельний район м. Миколаєва перебуває у значній віддаленості від місця фактичного проживання позивача та піддається постійному обстрілу з боку армії агресора, що несе ризик для життя та здоров`я позивача, яка не маючи власного транспорту змушена буде просуватися містом на громадському маршруті до небезпечних місць знаходження судової інстанції в іншому районі міста, відповідно до наведених норм процесуального закону не впливають та не враховуються судом при визначенні підсудності у спорі.

Посилання в апеляційний скарзі на врахування висновку Верховного Суду, який викладений в постанові від 11 вересня 2020 року по справі №725/2910/19, провадження №61-8546св20 не заслуговують на увагу, оскільки у тій та даній справі встановлені різні фактичні обставини. У тій справі було встановлено, що місце проживання позивача окремо від відповідача було зареєстрованим у встановленому законом порядку, що територіально відносилося до іншого місця проживання, тоді як у даній справі місце проживання сторін за однією адресою є зареєстрованим у встановленому законом порядку та територіально відноситься до Корабельного району м. Микол аєва.

Отже, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції щодо підсудності справи не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді О.В. Локтіонова

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.