Ухвала

02 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 148/1115/21

провадження № 61-8426ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 18 листопада 2020 року близько 16.00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , пошкодила невідомим предметом автомобіль марки ГАЗ 3221-14, державний номерний знак НОМЕР_1 , який є його власністю, але не зареєстрований за ним. У результаті пошкодження автомобіля йому завдано майнової шкоди, розмір якої відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 27 листопада 2020 року № 70 становить 14 129,40 грн. Крім того, за проведення вказаного експертного дослідження ним здійснено витрати у сумі 1 950,00 грн.

Ураховуючи вищевикладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 16 079,40 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому діями відповідачки майнової шкоди, протиправності її поведінки та наявності причинного зв`язку між шкодою і діяннями ОСОБА_1 . Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, а тому вина відповідачки у вчиненні дрібного хуліганства і спричиненні пошкоджень автомобілю, а також причинного зв`язку між ними, не встановлена.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16 079,40 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив з доведеності позовних вимог. Закриття провадження у адміністративній справі з нереабілітуючих підстав, а не з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не свідчить про факт відсутності порушень і відсутності вини останньої, а лише звільняє її від відповідальності. Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 на підставі пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України має право на відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням ОСОБА_1 автомобіля у вигляді втрат, яких він зазнав у зв`язку з його пошкодженням.

25 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової шкоди у загальному розмірі 16 079,40 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо доводів заявниці про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявниця не навела переконливих доводів та не надала відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний