Справа №345/2221/22
Провадження № 2/345/811/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

14.09.2022 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Баран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житло,

В СТ А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою в АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є колишнім власником квартири за адресою АДРЕСА_1 . 01.08.2022 між нею, ОСОБА_3 та відповідачем по справі, від імені якого діяв ОСОБА_4 , було укладеного договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. Тобто, з 01.08.2022 вона стала новим власником цієї квартири. Відповідно до договору купівлі-продажу (п. 5) продавці зобов`язувалися звільнити продану квартиру, а також зняти з реєстрації місця проживання усіх зареєстрованих осіб протягом п`яти робочих днів. Однак, до цього часу відповідач не знявся з реєстрації з придбаної нею квартири. На даний час останній повідомляє її, що приїхати для зняття з реєстрації в м. Калуш не може. Точне місце перебування відповідача їй невідоме, про своє місце знаходження він їй не повідомляє. Оскільки реєстрація відповідача без будь-яких законних підстав у квартирі по АДРЕСА_2 створює їй як власнику перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка звернулася до суду зі заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 15). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

ухвалою суду від 11.08.2022 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви зі запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов.

12.09.2022 позивачка звернулася до суду зі заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує.

Від відповідача будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень не поступало, як і не повідомляв він про причини своєї неявки в судові засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

відповідно до договору купівлі-продажу від 01.08.2022, посвідченого приватним нотаріусом Курищуком І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1014, позивачка ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 5 вищевказаного договору продавці зобов`язуються звільнити продану квартиру, а також зняти з реєстрації проживання усіх зареєстрованих осіб протягом п`яти робочих днів дня підписання договору.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 306271254, від 01.08.2022, за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7).

У вказаній квартирі в даний час зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданою Управлінням «ЦНАП» виконавчого комітету Калуської міської ради № 814495 від 09.08.2022 (а.с. 8).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 02.09.2022, складеного депутатом Калуської міської ради Бербецем В.Г., у присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , встановлено, що ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_1 протягом десяти років.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Оцінка суду:

вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенці про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За змістом статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цієї власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Зазначений вище правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користуватися житлом. Право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.

Судом встановлено, що після укладання договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 один з продавців, а саме ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі, в порушення вимог п. 5 вказаного договору не знявся з реєстрації з вказаної квартири.

Водночас відповідач не належить до складу родини позивачки, квартира на підставі договору купівлі-продажу належить останній, а відповідач у свою чергу зареєстрований, але не мешкає у вказаному житловому приміщенні протягом 10 років.

Аналізуючи обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства судом встановлено, що реєстрація відповідача у квартирі, за умови документально підтвердженого права власності позивачки на даний об`єкт нерухомості, перешкоджає останній вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом.

Поряд з цим, будь-яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивачки права власності на квартиру, чи наявності у відповідача права на користування нею, матеріали справи не містять. У позивачки виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що у квартирі зареєстрований відповідач.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Оскільки відповідач не проживає в квартирі, є колишнім власником, відчужив своє право власності на нерухоме майно позивачці шляхом укладення договору купівлі-продажу, тобто з того часу втратив право володіти, користуватися та розпоряджатися відчуженою квартирою, доказів наявності підстав для збереження за ним права користування житловим приміщенням суду не надано, витрати на утримання житлового приміщення ним не сплачуються, своєю реєстрацією в квартирі відповідач перешкоджає позивачці вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому в суду є підстави для задоволення позову, оскільки з переходом права власності на квартиру до ОСОБА_1 відповідач втратив право користування нею.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 321, 334, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76 - 83, 258, 259, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житло - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: