ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 622/930/20 Номер провадження 22-ц/814/1532/22Головуючий у 1-й інстанції Квітка О.О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

секретар: Гречка Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2021 року у складі судді Квітки О.О.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко Катерина В?ячеславівна про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, та за зустрічними позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, та остаточно визначившись з позовними вимогами просив встановити факт його постійного проживання з братом ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 з 2000 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0108 загальною площею 4,9394 га на території Одноробівської сільської ради в порядку спадкування за законом після брата ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1, не залишивши заповіту, помер його брат ОСОБА_4 , який за життя отримав у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0108 загальною площею 4,9394 га на території Одноробівської сільської ради. Після його смерті позивач фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом з братом на час його смерті та здійснив його поховання за свій рахунок. Проте при зверненні до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки відсутні документи на підтвердження факту прийняття спадщини, а правовстановлюючий документ не відповідає чинному законодавству, бо померлим ОСОБА_4 був отримано сертифікат на право на земельну частку (пай), однак не було отримано державний акт на земельну ділянку у зв`язку з його смерті. Тому позивач змушений звернутися до суду, оскільки його право не визнається і він не може розпорядитися своєю власністю.

09.06.2021 прийнято зустрічні позовні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в яких вони просять визначити їм додатковий строк 6 місяців для подання заяви та інших документів до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивачі за зустрічним позовом мотивують тим, що їхня мати розірвала шлюб із їхнім батьком ОСОБА_4 . Фактично шлюбні відносини між ними було припинено в 1989 році. Батько їх не провідував, жодної матеріальної допомоги не надавав, долею не цікавився. Про смерть батька їм не було відомо. Вважають, що подавати заяву нотаріусу є безперспективним, оскільки вони пропустили строк прийняття спадщини. Тому змушені звернутися до суду із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2021 року у позові ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - державний нотаріус Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко Катерина В`ячеславівна, про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено частково.

Визначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці.

Рішення суду вмотивовано тим, що відповідачі за первісним позовом є спадкоємцями першої черги, які із-за своєї необізнаності про смерть батька, не звернулися до нотаріальної контори про прийняття спадщини після останнього і звернулися до суду із позовом про надання їм додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. У свою чергу позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги, який може претендувати на спадщину за наявності умов, перерахованих у ч. 2 ст. 1258 ЦК України. Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 із його братом ОСОБА_4 до часу відкриття спадщини не призведе до здійснення ним майнового права, тому позовні вимоги є необгрунтованими.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що необізнаність відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про смерть батька не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Натомість вказав, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт того, що він зі своїм братом ОСОБА_4 тривалий час до 17.10.2003 року мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював за ним догляд до дня смерті та поховав за власний рахунок, тому вважається таким, що прийняв спадщину та набув право власності на належне спадкодавцю майно.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Протоколом розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2022 року визначено склад колегії суддів: Головуючий суддя (суддя-доповідач) Кузнєцова О.Ю. судді: Гальонкін С.А., Карпушин Г.Л.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2022 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Золочів Золочівського району Харківської області помер брат позивача за первісним позовом та батько позивачів за зустрічними позовами ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

22 квітня 2005 року на підставі розпорядження Золочівської районної державної адміністрації Харківської області № 223 ОСОБА_4 було надано у власність земельну ділянку з кадастровим :03:001:0108 загальною площею 4,9394 га в межах згідно з планом на території Одноробівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №562013 від 25 червня 2005 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 33 (а.с. 14).

Аналогічні відомості містяться також в інформації начальника Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Трофімова В. від 14.08.2020 № 779/142-20, в якій також зазначено, що згідно з протоколом жеребкування власників земельних часток (паїв) реформованого КСП «Зоря» на території Золочівської селищної та Одноробівської сільської рад ОСОБА_4 виділявся пай за № 146; на ім`я ОСОБА_4 виготовлявся сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Зоря» серії ХР №0129191, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за № 190 від 06.10.1997; відповідно до Книг реєстрації державних актів на право власності на землю, державних актів на право постійного користування землею та договорів оренди землі станом на 01.01.2013 на ім`я ОСОБА_4 виготовлявся державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії ЯА №562013 площею 4,9394 га, зареєстрований за №33 від 25 червня 2005 року, державний акт власник на руки не отримував; оригінал державного акту на право власності на землю серії ЯА №562013 зберігається у відділі (а.с. 13).

Згідно довідки депутата Золочівської селищної ради Шевченка С. від 28.02.2020, засвідченої секретарем селищної ради Колодьком О., вбачається, що ОСОБА_1 , 1957 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час проживав разом з братом ОСОБА_4 , 1951 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вели спільне господарство, ОСОБА_1 здійснював догляд за ОСОБА_4 до дня смерті та поховав за власний рахунок (а.с. 12).

Згідно інформації Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 15.12.2020 № 1953/01-16, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з даними перевірки Алфавітних книг обліку спадкових справ з дня смерті та по теперішній час до Золочівської державної нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини тощо не надходило, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджується також інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 15.12.2020 № 62905942 та № 62905966 (а.с. 46-48).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.12.2019 № 2698/02-31, винесеною державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В., відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 оскільки відсутні документи на підтвердження факту прийняття спадщини, а правовстановлюючі документи не відповідають чинному законодавству.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 місцевий суд прийшов до висновку, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 із його братом ОСОБА_4 до часу відкриття спадщини не призведе до здійснення ним майнового права, тому позовні вимоги є необгрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року (далі - ЦК України 2004 р.) цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також вказано, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Зазначене положення підтверджується висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року № 14-608цс18 (справа № 145/797/15-ц) та Верховним Судом у постанові від 15 травня

2019 року № 61-39068св18 (справа № 391/769/17).

Встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Золочів Золочівського району Харківської області.

Предметом спору ОСОБА_1 в даній справі є, зокрема, встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем, а отже і прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування за законом за позивачем права власності на майно, тому до спірних правовідносин у частині здійснення позивачем ОСОБА_1 права на спадкування (прийняття ним спадщини) після смерті його брата застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).

Згідно із статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 113 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 № 18/5, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17.

Довідкою депутата Золочівської селищної ради Шевченка С. від 28.02.2020, засвідченої секретарем селищної ради Колодьком О., підтвержено факт того, що ОСОБА_1 , 1957 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час проживав разом з братом ОСОБА_4 , 1951 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , вели спільне господарство, ОСОБА_1 здійснював догляд за ОСОБА_4 до дня смерті та поховав за власний рахунок (а.с. 12).

Факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем також підтвердили свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які були допитані у ході розгляду справи місцевим судом.

Отже, з урахуванням наведених вище положень закону та наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів приходить до висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з братом спадкодавцем ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 з 2000 року до часу відкриття спадщин - ІНФОРМАЦІЯ_1 є доведеним, тому дана позовна вимога підлягає задоволенню.

Метою встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки, які є необхідні для наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , яке має бути здійснено в позасудовому порядку, шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що була отримана спадкодавцем, тому позовна вимога ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно є передчасною та задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 місцевий суд прийшов до висновку, що їх необізнаність про смерть батька ОСОБА_4 є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду виходячи з наступного.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року (далі - ЦК України 2004 р.) цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

З матеріалів справи вбачається, що спадщина після ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали подати заяви про прийняття спадщини до 17 квітня 2004 року, тобто строк на прийняття спадщини у них закінчився після 01 січня 2004 року, тому до спадкових правовідносин, які склалися у позивачів за зустрічними позовами мають застосовуватися норми Цивільного кодексу України 2004 року.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

У постановах від 11 листопада 2020 року по справі № 750/262/20, від 13 грудня 2018 року по справі № 459/295/16-ц, від 11 липня 2018 року по справі № 381/4482/16-ц, від 01.06.2022 справа № 148/1805/20, від 12.04.2021 справа № 589/1863/13-ц, від 21.04.2022 справа № 296/12109/18 Верховний Суд вказав, що за відсутності у спадкоємця перешкод для подання заяви, якщо він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. До відповідного висновку приходив і Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року по справі № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року по справі № 6-85цс12.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Згідно роз`яснень, які надані Верховним Судом України в абзаці 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк.

Враховуючи зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 причини пропуску строку для прийняття спадщини, колегія суддів вважає, що їх необізнаність про смерть батька не є поважними причинами пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини в розумінні закону, тому висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для надання останнім додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька є помилковим.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, а рішення місцевого суду в даній частині підлягає скасуванню та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко Катерина В?ячеславівна про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з братом спадкодавцем ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 з 2000 року до часу відкриття спадщин - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко Катерина В?ячеславівна провизнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин