Провадження № 22-ц/811/761/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника заявника ОСОБА_1 адвоката Богдан З.С., представника апелянта Романа Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Львів) на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 16 грудня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участі стягувача товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Свої вимоги мотивувала тим, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого, на все нерухоме майно заявника (невизначене майно) накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (тип обтяження). Так, на виконанні у ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області перебував виконавчий лист № 2-1304/1449/12, виданий 21.09.2012 р. Галицьким районним судом м. Львова про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, як вбачається із тексту самої постанови про арешт майна, такою накладено арешт не на все нерухоме майно, а лише на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 59,9 кв.м., в межах суми звернення стягнення 9 867 545,00 грн. При цьому, 27 червня 2013 року старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки коштів, отриманих від реалізації майна недостатньо для повного задоволення вимог стягувача заставодержателя за виконавчим документом. Однак, арешт, накладений згідно постанови ВП № 35232646 від 14.11.2012 р. не знято.

Враховуючи вищевикладене, просила суд:

-визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо незняття (скасування) арешту нерухомого майна (тип обтяження) на все нерухоме майно (невизначене майно) ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вчинити дії щодо зняття (скасування) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (тип обтяження) на все нерухоме майно (невизначене майно).

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16 грудня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участі стягувача товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо незняття (скасування) арешту нерухомого майна (тип обтяження) на все нерухоме майно (невизначене майно) ОСОБА_1 , що зареєстровано 15.11.2012 р. 09:43:51 за № 13250184 реєстратором Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 79035, Львівська обл., м. Львів, вул. Зелена 149-Ю, , підстава виникнення обтяження: постанова Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 35232646 від 14.11.2012 р. при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вчинити дії щодо зняття (скасування) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (тип обтяження) на все нерухоме майно (невизначене майно), що зареєстровано 15.11.2012 р. 09:43:51 за № 13250184 реєстратором Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 79035, Львівська обл., м. Львів, вул. Зелена 149-Ю, , підстава виникнення обтяження: постанова Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 35232646 від 14.11.2012 р., обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, код: 34942940, 79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Шашкевича, 1, тел. (0, 242 12 92, 242 12 93; заявник: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, код: 34942940, 79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Шашкевича, 1 щодо ОСОБА_1 .

Рішення суду оскаржив відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Львів).

В своїй апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду незаконна та необґрунтована, ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Покликається на те, що законодавство не надає права державному виконавцеві знімати арешт з майна боржника та скасовувати заходи забезпечення позову при поверненні виконавчого документу стягувачеві з підстав, передбачених статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові Верховного суду від 16 березня 2020 року у справі №137/1649/17 зазначено, що згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Зазначають, що боржник ОСОБА_1 , будучи обізнаною із ходом виконавчого провадження та маючи доступ до матеріалів виконавчого провадження, не оскаржувала дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 14.11.2012 року та щодо реєстрації обтяження №13250184 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно згаданої постанови.

Враховуючи наведене просять рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника заявника ОСОБА_1 адвоката Богдан З.С. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи скаргу на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), суд першої інстанції виходив з того, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягало захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями частин 2 і 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно відомостей із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого, на все нерухоме майно ОСОБА_1 (невизначене майно) накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (тип обтяження), що зареєстроване:

- 15.11.2012 р. 09:43:51 за № 13250184 реєстратором Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 79035, Львівська обл., м. Львів, вул. Зелена 149-Ю, , підставою виникнення обтяження є постанова Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 35232646 від 14.11.2012 р., обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, код: 34942940, 79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Шашкевича, 1, тел. (0, 242 12 92, 242 12 93; заявник: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, код: 34942940, 79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Шашкевича, 1 (надалі - ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області).

Так, на виконанні у ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області перебував виконавчий лист № 2-1304/1449/12, виданий 21.09.2012 р. Галицьким районним судом м. Львова про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із постанови ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області ВП № 35232646 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.11.2012 р., вбачається, що такою накладено арешт не на все нерухоме майно ОСОБА_1 , (невизначене майно), як вказано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а лише на квартиру АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_4 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення 9 867 545,00 грн.

Пунктами 2 вказаної постанови від 14 листопада 2012 р. заборонено здійснювати відчуження вищевказаного майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 , лише в межах суми боргу.

Так, судом було встановлено, що на квартиру АДРЕСА_5 та квартиру АДРЕСА_6 та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ); квартиру АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_4 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , було звернуто стягнення шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-600/236/2007 від 27.11.2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_4 , в розмірі 9 867 545,00 гривень.

27 червня 2013 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Денисяк Т.Г. винесено постанову ВП № 35232646 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки коштів, отриманих від реалізації майна недостатньо для повного задоволення вимог стягувача заставодержателя за виконавчим документом.

19 липня 2021 року заявником було надіслано на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з проханням зняти арешт, накладений на усе майно боржника, - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 35232646 на підставі постанови від 14.11.2012 року.

Згідно листа відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), матеріали вищенаведеного виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання відповідно до Акту про вилучення виконавчих проваджень за 2017 рік.

При цьому, судом було встановлено, що арешт, накладений згідно постанови ВП № 35232646 від 14 листопада 2012 року не знято.

ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність виконавчої служби саме за наслідками відмови у задоволенні її заяви про зняття арешту.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Аналогічні положення містяться і у чинній редакції Закону.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - «Інструкція №512/5») в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем винесено постанову ВП № 35232646 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна заявника, який накладений в межах такого виконавчого провадження не знятий, матеріали вищенаведеного виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання.

При цьому колегія суддів враховує те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що не зняття ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ (м. Львів) арешту, накладеного на майно заявника, в т.ч., всупереч п. 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (у редакції, чинній станом на момент винесення 27.06.2013 р. ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області постанови ВП № 35232646 про повернення виконавчого документа стягувачеві), є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, який був зобов`язаний зняти відповідний арешт.

Доводи апеляційної скарги щодо встановлення фактичних обставин справи та дослідження доказів були предметом розгляду місцевого суду, їм надано оцінку.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Львів) на залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01.09.2022 року

Головуючий Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.