Провадження № 2/201/1342/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2021р. (згідно накладної Укрпошти а.с. 18) ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Коваля О.Ю. (діє на підставі договору від 11.11.2021р. а.с. 9) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-3).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 15.02.2022р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 25).

Ухвалою судді від 31.12.2021р. за заявою позивача забезпечено позов шляхом заборони відчуження будь-яким способом транспортних засобів, зареєстрованих на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), а саме:

- автомобіль ГАЗ 21 2445 (1962 року випуску), зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ;

- автомобіль DAEWOO LANOS 1498 (2003 року випуску), зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 (а.с. 22 23).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 24.02.2019р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу садового будиночка на базі автобуса МАЗ-200 АКДС, 1947 року випуску (без двигуна та коробки перемикання передач), а також запчастин (були у використанні) до автомобіля ЗІМ у залишку та порізаного на фрагменти кузову автомобіля «Опель Капітан», умови якого викладені у розписці від 24.02.2019р., відповідно до якої ОСОБА_1 в рахунок оплати за вказане майно передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 54000,00 грн.

Не дивлячись на численні звернення позивача відповідач майно не передав, попередню оплату у розмірі 54 000,00 грн. не повернув.

На підставі викладеного, просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 54 000,00 грн., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., а також компенсувати судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, 16.08.2022р. надала заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, на задоволенні позову наполягав (а.с. 41).

Відповідач в судові засідання, призначені на 22.03.2022р., 31.05.2022р., 16.08.2022р. не з`явився, про дати, час та місце слухання був повідомлений належним чином (а.с. 30-30, 36-38). Про причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, відзиву на позовну заяву не надав, а також не надав доказів на спростування позиції позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 24.02.2019р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено усний договір купівлі-продажу садового будинка на базі автобуса МАЗ-200 АКДС, 1947 року випуску (без двигуна та коробки перемикання передач), а також запчастин (були у використанні) до автомобіля ЗІМ у залишку та порізаного на фрагменти кузову автомобіля «Опель Капітан». На підтвердження укладення такого договору позивач надав завірену належним чином копію розписки від 24.02.2019р., складеної ОСОБА_2 про те, що він тримав від ОСОБА_1 в рахунок оплати за вказане майно грошові кошти в сумі 54000,00 грн. (а.с. 6).

Як вказує позивач, відповідач вищевказане майно позивачеві не передав, попередню оплату у розмірі 54 000,00 грн. не повернув.

12.11.2021р. ОСОБА_1 надіслав на адресу ОСОБА_2 вимогу в порядку ст. 530 ЦК України про передання у встановлений законом 7-миденний строк з дня отримання вимоги товару або повернення коштів в сумі 54 000,00 грн., яка отримана відповідачем 15.11.2021р., що підтверджується роздруківкою відстеження поштового відправлення з офіційного сайту AT «Укрпошта» (а.с. 7-8).

Вимога залишена без реагування.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на те, що відповідач умови договору не виконав, товар не передав, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачені за договором купівлі-продажу кошти в сумі 54000,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас позивачем не наведено у позові міркувань та не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, а тому суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1362,00 грн. (908,00 грн. за подання позову + 454,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 15, 16), що є мінімальними ставками судового збору, менше яких не сплачується.

Вирішуючи питання про стягнення оплати за отримання правничої допомоги з відповідача, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

На підтвердження надання правової допомоги представником позивача адвокатом Ковалем О.Ю. надано суду свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги від 11.11.2021р., ордер від 23.12.2021р (а.с. 9, 13, 14), протокол узгодження вартості робіт від 11.11.2021р. на суму 3000,00 грн. (додаток до договору № 1) (а.с. 10), а також підписаний між клієнтом і адвокатом акт надання послуг від 11.11.2021р., згідно із яким узгоджені види робіт та їх вартість: дослідження документів по справі, здійснення їх правового аналізу 750,00 грн., надання розгорнутої консультації 750,00 грн., складання та подання позовної заяви 1500,00 грн., всього 3000,00 грн. (а.с. 11).

Суд вважає, що витрати на надання професійної правничої допомоги підтверджені належними доказами, є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому відхиляє клопотання відповідача про відмову у їх стягненні як необґрунтоване.

З урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмір 2745,60 грн., виходячи з того, що загальний розмір стягнутої суми за рішенням суду становить 91,52% від загальної суми заявлених вимог майнового характеру (3000,00 грн.* 91,52% /100%).

Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 4107,60 грн. (1362,00 грн. (судовий збір) + 2745,60 грн. (витрати на правову допомогу).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_7 ) суму боргу у розмірі 54000,00 грн.

У задоволенні іншої частини повних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_7 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1362,00 грн. та по сплаті правничої допомоги у розмірі 2745,60 грн., а всього 4107,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 26 серпня 2022 року.

Суддя О.С. Наумова