Справа № 297/1092/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Адамчо К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександровича, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Морозов В.Ю., звернулася до Берегівського районного суду із позовною заявою до ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Д.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а саме просить визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис №21444, вчинений 21.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О..

Позов мотивований тим, що відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2022 року, яку було винесено приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А., з ОСОБА_1 , було вирішено стягнути на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість в розмірі 224 623,02 грн. Зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження позивачка не отримала на руки і через закриття АСВП і Єдиного реєстру боржників унеможливлена в їх отриманні з моменту впровадження воєнного стану. Із вищевказаною постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2022 року вона, ОСОБА_1 , не погоджується та вважає виконавчий напис нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначає, що договір між нею та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» нею особисто не було підписано та такий договір не було посвідчено нотаріально. Виходячи з вищевказаного, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., було видано виконавчий напис № 21444 безпідставно, необґрунтовано, а отже незаконно. Про відкриття виконавчого провадження щодо неї, позивачки, вона дізналася тільки після того, як на її картковий рахунок було накладено арешт та після отримання повідомлення в додатку «Дія». АТ КБ «Приватбанк» хоч і зняв арешт з карткового рахунку згідно Постанови КМУ №198 від 02.03.2022 р., та навіть після надсилання адвокатського запиту на їх електронну адресу не повідомив про причини накладення арешту на картковий рахунок, жодних документів щодо підстав арешту письмово або в електронному вигляді її представнику не надано.

Позивачка зазначає, що в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису № 21444 їй не було надіслано жодного повідомлення-письмової вимоги про усунення порушень. Вважає, що вищевказаний приватний нотаріус не звернув увагу на норми які прямо передбачені ст. 46, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки керуючись абз.1 статті 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. З огляду на норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. перед вчиненням нотаріальної дії щодо видачі виконавчого напису № 21444, не звернув увагу на те, що відсутній факт безспірності заборгованості за кредитним договором та на відсутність відповідного нотаріально посвідченого договору. Нотаріусом не було надане підтвердження того факту, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Позивачка стверджує, що взагалі будь-які кредитні чи інші договори з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» нею не укладались та кредитний договір не є підставою безспірного стягнення, тому у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і, на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором.

Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та зазначила, що з метою захисту своїх порушених прав, вона звернулася за наданням правової допомоги до фахівців у галузі права. Відповідно до Договору про правову допомогу від 31.03.2022 року за юридичні консультації, підготовку та складання позовної заяви, вона сплатила суму в розмірі 10 000 грн., що підтверджується актом приймання-передачі наданих юридичних послуг та погодинним розрахунком правової допомоги фахівця у галузі права і квитанцією про сплату.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» відзив щодо позову не подав. 15.07.2022 року представником відповідача було надіслано суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, згідно якого відповідач не погоджується із загальною сумою витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. та просить суд зменшити її розмір до 2 000,00 грн. Так, представник відповідача вказує на те, що Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. За даною категорією справ, з урахуванням її складності, сукупних затрат на складання процесуальних документів та супроводження справи в суді (справа не підпадає під визначення складної неординарної справи, яка потребує самостійного, з боку адвоката, напрацювання відповідних примірників документів тощо) потрібно зменшити відшкодування витрат на юридичну допомогу з відповідача до 2 000,00 грн. (а.с. 73-75).

Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., та приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Д.А. письмові пояснення щодо позову ОСОБА_1 не надали.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 підставою для звернення до суду стало те, що у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. перебуває на виконанні виконавчий напис №21444, вчинений 21.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №68678841 від 16.02.2022 року) (125-127).

Згідно вказаного виконавчого напису, який був наданий приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. на ухвалу суду про витребування доказів, вбачається, що нотаріус пропонує стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість у безспірному порядку, що виникла за Кредитним договором №098433-КС-005 від 15.03.2021 року в розмірі 225263,02 грн. (а.с. 122).

До виконавчого напису №21444, вчиненого 21.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. доданий договір №098433-КС-005 про надання кредиту від 15.03.2021 року (а.с. 120-121).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису (21.01.2022 року) передбачалось «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а саме кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Проте, рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. по справі № 826/20084/14 була визнана незаконною та нечинною в частині пункт 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 01.11.2017 року касаційні скарги Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у даній справі - без змін.

Так, позивачка стверджує, що договір між нею та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» нею особисто не було підписано та такий договір не було посвідчено нотаріально, тому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. було видано виконавчий напис № 21444 безпідставно, необґрунтовано.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у постанові від 15.01.2020 року у справі N 305/2082/14-ц вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц (провадження N 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі N 916/3006/17 (провадження N 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що будь-які кредитні чи інші договори з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» нею не укладались та кредитний договір не є підставою безспірного стягнення, тому у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

Відповідно до частин 2 і 3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В даному спорі суд не мав право збирати докази, а позивач та його представник надали достатньо доказів на обґрунтування своїх вимог.

Таким чином, оскільки відповідач в у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що між ним та ОСОБА_1 існують кредитні відносини, та остання має заборгованість по кредитному договору, існування якого взагалі викликає сумнів, відзиву щодо предмету позову не подавав, тому суд вважає, що позивач належно довела незаконність вчинення нотаріусом виконавчого напису.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога ОСОБА_1 є законною, а тому позов у цій частині слід задовольнити.

Щодо вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., суд констатує наступне.

Згідно ч. 1- ч. 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 та 9 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, згідно поданої позовної заяви позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діяв представник ОСОБА_3 заявила про розрахунок суми судових витрат в сумі 10 000 грн. на професійну правничу допомогу (а.с. 1-8) та надала суду такі докази, а саме договір про надання юридичних послуг від 31.03.2022 року, додаток №1 до договору, акт наданих послуг, квитанцію про сплату коштів (а.с. 19-26).

За таких обставин, суд вважає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі є підставними, та оскільки рішенням суду по справі позовні вимоги були задоволені повністю, тому у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Однак, щодо розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., суд констатує наступне.

Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію у постанові від 19 лютого 2020 р. N 14-382цс19.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно акту наданих послуг від 31.03.2022 року позивачу були надані наступні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги від 31.03.2022 року, зокрема консультація, обробка наявних та виявлених в АСВП, розробка позовної заяви, складання заяви про забезпечення позову (а.с. 24).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка її бажає її отримати.

Отже, проаналізував наданий докази стороною позивача, заперечення з цього приводу сторони відповідача, та вищенаведені норми законодавства, суд вважає розмір витрат понесених позивачем у даному випадку витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката не є в повному обсязі співмірними із виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг у даній справі, в якій судових засідань не було.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що відшкодуванню позивачу витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката підлягають в розмірі 6 000 грн..

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягають стягненню судові витрати в користь держави, а саме 992,40 грн. судового збору за подання позову, та 496,20 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, тобто на загальну суму 1488,60 грн..

Згідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Отже, захід забезпечення позову, згідно ухвали суду про забезпечення позову від 02.05.2022 року продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили (а.с. 41-42).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 137, 139, 141, 158, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України,ст.ст. 46,87,88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 із змінами,

рішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», розташованого в м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 13 офіс 524, , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександровича, АДРЕСА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович, м. Мукачево, вул. Садова, 25-А приміщення 8, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис №21444, вчинений 21.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» в користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 (шести тисяч) гривень.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» в користь держави судовий збір у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок.

Захід забезпечення позову, визначений ухвалою Берегівського районного суду від 02.05.2022 року продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Берегівський райсуд до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лайош ГАЛ