ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/8927/21 Номер провадження 22-ц/814/2621/22Головуючий у 1-й інстанції Колодяжна І.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Лобова О.А.

Секретар: Клименко Я.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2021 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання.

Також позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій останній просить заборонити відповідачу чи будь-якій особі вчиняти дії направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заяви позивач зазначив, що він постійно проживав та був зареєстрований у спірній квартирі, зі своїм батьком та матір`ю. Квартира є приватизованою.

12.06.2012 року батьки позивача, не повідомивши його, уклали договір довічного утримання з відповідачем. Позивач впевнений, що його батьки перебуваючи у вкрай пригніченому і важкому моральному стані, будучи тяжко хворими, під тиском з боку відповідача уклали договір довічного утримання на спірну квартиру.

Відповідач самоусунувся від виконання усіх своїх зобов`язань за спірним договором. В даний час відповідач є єдиним власником квартири і робить все можливе щоб продати цю квартиру. У разі продажу чи дарування спірної квартири, позивач вважає, що будуть порушені його права. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову можуть привести до відчуження відповідачем квартири, що в свою чергу може ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу оскаржив позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення, яким задовільнити його заяву про забезпечення позову, вживши відповідні заходи.

В обґрунтування апеляційної скарги наводить доводи, аналогічні доводам заяви про забезпечення позову, а також вказує на те, що місцевим судом не вірно дана правова оцінка доказам, наданим позивачем та не повно досліджені обставини, що мають значення для справи.

Представником відповідача надано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Звертає увагу суду на те, що заочним рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.02.2012 року визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , та скасовано реєстрацію останнього за вказаною адресою.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову місцевий суд дійшов висновку про те, що заявником належним чином не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити в подальшому виконання судового рішення, або зробити його неможливим, та вважав, що доказів дійсної і реальної загрози відчуження рухомого майна та невиконання майбутнього рішення матеріали справи не містять, тому підстав для забезпечення позову немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання договору довічного утримання, укладеного між його батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним.

При цьому, майнові вимоги щодо права на квартиру, заборону на відчуження якої просить накласти позивач в порядку забезпечення позову, ним не пред`являлись.

Отже, оцінюючи відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогамколегія суддів вважає висновок місцевого суду про відмову у задоволенні заяви вірним.

Так, з огляду на предмет позову, а саме: визнання недійсним договору довічного утримання, позивачем не доведено що невжиття заходів забезпечення позову, які він просить вжити у даному випадку, призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду.

Докази того, що відповідач має намір продати квартиру АДРЕСА_1 , надані позивачем до апеляційної скарги колегія не приймає до уваги, оскільки вони подані з порушенням вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Крім того, з наданих знімків не можливо встановити яка саме квартира по

АДРЕСА_2 , наведені в апеляційній скарзі, доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.А. Лобов