ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5939/22 Справа № 206/2168/21 Суддя у 1-й інстанції - Плінська А. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищида М.М.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, пред`явленим до Дніпровської міської ради, Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, де третьою особою визначив ОСОБА_2 , на предмет визнання протиправним та скасування рішення Дніпровської міської ради №305/2 від 27 січня 12021 року Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництві та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпрі (9 осіб) в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) ОСОБА_2 ; скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :09:336:0048, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зі скасування запису в Державному земельному кадастрі та закриттям поземельної книги про державну реєстрацію цієї земельної ділянки, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі чого у лютому 2021 року звернувся до спеціалізованої організації щодо отримання кадастрового номеру на земельну ділянку, на якій знаходиться його домоволодіння, однак позивачеві було відмовлено з підстав того, що 83% земельної ділянки з кадастровим номером :09:336:0037, присвоєному за заявою позивача ще у 2012 році, якою користується позивач, співпали із земельною ділянкою під кадастровим номером :09:336:0048, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої надано рішення міськради, яке оскаржується, за заявою ОСОБА_2 , що позбавляє позивача, як користувача земельною ділянкою під його домоволодінням та на якій знадиться його приватна власність, оформити земельну ділянку за собою у встановленому законом порядку (а.с.2-7 Том І).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено повністю (а.с.83-86 Том ІІ).

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Єліссєєва О.Д. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що земельна ділянка, якій присвоєний у 2012 році кадастровий номер :09:336:0037 за заявою позивача на підставі поданого ним пакета технічної документації до міськради, не є вільної до виділення в користування та наджання дозволу на розроблення проекту землеустрою іншим особам, враховуючи, що на спірній земельній ділянці знаходиться житловий будинок позивача, належний йому на праві власності, що становить цивільний інтерес позивача в оформленні цієї земельної ділянки на своє ім`я, та ніхто інший, крім позивача, як власника об`єкта нерумого майна, не може претендувати на вказану земельну ділянку (а.с.93-98 Том ІІ).

25 серпня 2022 року представник Дніпровської міської ради, на виконання вимог ст. 360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на норми ст.ст.116,118 Земельного кодексу України щодо набуття права власності на земельні ділянки громадянами, також в порядку приватизації, зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято законно та є обґрунтованим, враховуючи те, що рішення міськради, яке оскаржує позивач, вже вичерпало свою дію та не породжує юридичних наслідків, у зв`язку із його виконання та передачею земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , отже таке рішення про задоволення позовних вимог позивача не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов`язки сторін таких правовідносин(а.с.61-63).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2022 року скасуванню із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується договорами купівлі-продажу від 15 серпня 2007 року та від 4 листопада 2008 року.

Рішенням Дніпровської міської ради від 27 січня 2021 року Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у Дніпрі» надано, окрім інших, і ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки). Зобов`язано громадян замовити у суб`єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та після їх погодження відповідно до чинного законодавства подати ці проекти до міської ради для прийняття відповідного рішення. ОСОБА_2 під час розроблення проекту землеустрою межі земельної ділянки визначити з урахуванням червоних ліній АДРЕСА_1 у районі зазначеної земельної ділянки.

Відповідно до додатку до вищевказаного рішення ОСОБА_2 надається дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0.10 га.

Разом з цим, судом першої інстанції встановлено, що у вересні 2012 року ОСОБА_1 вже звертався до органу місцевого самоврядування із заявою про безоплатну передачу йому в приватну власність земельну ділянку, яка перебуває у нього в користуванні та знаходиться в АДРЕСА_1 .

Ним отримано технічне завдання та виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (а.с.16-36 Том І) із присвоєнням кадастрового номеру земельній ділянці :09:336:0037.

Рішенням №РВ-021 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 22 березня 2021 року ОСОБА_1 державним кадастровим реєстратором було відмовлено у внесенні відомостей до Кадастру через перетин ділянок з ділянкою :09:336:0048, площа співпадіння на 83.0104%.

Відмовлючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у справі виникла ситуація, коли на одну й ту саму земельну ділянку(частину) претендують дві особи. При цьому позивач звернувся до міської ради з відповідною заявою раніше, а ніж ОСОБА_2 , а підставою відмови йому у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Ключовим для вирішення питання про правомірність дій органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, суд першої інстанції вважав оцінку добросовісності дій міської ради під час ухвалення оскаржуваного рішення, посилаючись при цьому на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29 вересня 2020 року у цивільній справі № 688/2908/16-ц, де зазначено про можливість органу місцевого самоврядування на надання дозволу декільком заявникам, із пропонуванням оцінювати правомірність таких рішень з огляду на їх добросовісність, виходячи з конкретних обставин справи.

У цій справі суд першої інстанції дійшов висновку, що Дніпровська міська рада при прийнятті спірного рішення, як і Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, вносячи відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, діяли у відповідності та в спосіб, передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, колегією суддів встановлено, що дозвіл на розробку проекту землеустрою на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 отримала раніше, ніж ОСОБА_1 отримав відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру за його технічною документацією, наданою для вирішення питання про надання цієї земельної ділянки, на якій знаходиться його домоволодіння, належне йому на праві приватної власності, йому у власність в порядку приватизації, виявивши бажання з поданням відповідного пакету документів ще у 2012 році, що становить цивільний інтерес позивача поза інтересами інших сторонніх осіб та що судом першої інстанції не враховано, як і не враховано, що саме позивач, в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України, має право на користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок позивача.

Також колегія суддів зазначає, що використані судом першої інстанції позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 815/6942/17, від 28 вересня 2021 року у справі № 462/4395/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 815/7279/16, від 11 грудня 2019 року у справі № 814/1241/16, від 15 вересня 2020 року у справі № 815/3055/17 не стосуються обставин, які виникли та розглядаються у цій справі, а застосовуються при правовідносинах між сторонами з вільними від забудов земельними ділянками та які підлягаються виділенню громадянам з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою з певним цільовим призначенням в користування, як то оренду, тощо.

Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який закріплений у загальному вигляді в законі та знаходить свій вияв у положеннях статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до цих статтей, до особи, яка набула право власності, на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної,комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача( попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.У разі якщо відчужувачу( попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.

Виходячи з цього, логічним є те, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності відчужувача, його право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, правова позиція чого викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, що судом першої інстанції не взято до уваги, як не надано правової оцінки тому, що позивач придбав об`єкт нерухомості, розташований на спірній земельній ділянці, частинами у колишнього власника, який попередньо користувався спірною земельною ділянкою, здійснюючи своє право власності на нерухоме майно та, відповідно, на користування земельною ділянкою, на якій знаходиться його власність, а позивач, придбавши будинок, не змінюючи цільового призначення цієї земельної ділянки, починаючи з 2012 року, вчиняв дії щодо належного її оформлення на своє ім`я у власність у відповідності до встановленої законодавчо процедури такого набуття речового права, що є ключовим при розгляді цієї справи та визначення першочергового та єдиного претендента на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку, що порушено було Дніпровською міською радою при наданні ОСОБА_2 такого дозволу. Враховуючи, що технічна документація за заявою ОСОБА_2 готувалась з порушеннями та явно без виходу спеціаліста по геодезії на місцевість, що і призвело до накладання площі, заявленої для присвоєння кадастрового номеру ОСОБА_2 , на площу, заявлену ОСОБА_1 , яка, до того ж, зазначена і у договорах купівлі-продажу від 15 серпня 2007 року та від 04 листопада 2018 року.

У даній категорії справ, також варто звернути увагу на постанову ВСУ у справі за № 6-2225 цс16, від якої не відступила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16. Зокрема, правова позиція Верховного Суду України закріплює наступне. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що зміна відомостей про земельну ділянку регулюється Законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно зі ст. 9 цього Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Положеннями ст.ст. 16 та 24 зазначеного Закону передбачено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Також у відповідності до положень ст. 25 Закону України Про Державний земельний кадастр слід зазначити, що поземельна книга, яка містить такі відомості про земельну ділянку, є документом Державного земельного кадастру, а у відповідності до положень ч.ч. 2.4 ст. 25 цього Закону Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

У цій справі підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :09:336:0048 прямо передбачені ч.10 ст. 24 зазначеного вище Закону та п.п.57,114 Порядку №1051, а тому, з урахуванням встановлення колегією суддів протиправності рішення міської ради №305/2 від 27 січня 2021 року, яким надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та реєстрацію цієї земельної ділянки з кадастровим номером :09:336:0048, тоді як раніше цій земельній ділянці присвоєний кадастровий номер :09:336:0037 за заявою ОСОБА_1 , належить скасувати по суду державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :09:336:0048, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та закрити поземельну книгу про державну реєстрацію з таким кадастровим номером за цією адресою, однак без зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у здійсненні цієї дії, оскільки такий запис вноситься на підставі судового рішення та не потребує додаткового зобов`язання відповідного на вчинення запису органу.

Отже, колегія суддів, розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , враховує доводи апелянта та приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Разом з цим, колегія суддів, надаючи оцінку доводам відповідача представника Дніпровської міської ради, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, відзначає, що заперечення ґрунтуються на наявності у ОСОБА_2 права власності, яке вона, нібито, набула на спірну земельну ділянку, хоча таких доказів не надає та не посилається на них, зазначаючи про припинення дії оскаржуваного рішення міської ради шляхом його виконання та неналежний спосіб захисту позивачем його порушеного речового інтересу.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з неповним з`ясуванням обставин справи та ненаданням таким обставинам належної правової оцінки, що призвело до порушення норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2022 року - скасувати.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради №305/2 від 27 січня 2021 року Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпрі (9 осіб) в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) ОСОБА_2 .

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :09:336:0048, за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати запис в Державному земельному кадастрі та закрити поземельну книгу про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :09:336:0048, за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: І.Ю.Ткаченко

М.М.Пищида