Справа № 303/9875/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 серпня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ФАЗИКОШ Г.В.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/9875/21 за скаргою боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», на рішення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 5 січня 2022 року, повний текст якої складено 5 січня 2022 року, головуючи суддя Кость В.В., -

встановив:

13.12.2021 боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. мотивуючи таким.

29.11.2021 цим приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 67682897 із примусового виконання виконавчого листа № 303/4880/14-ц, виданого Мукачівським міськрайонним судом. Постанова про відкриття виконавчого провадження незаконна.

Виконавчий лист підлягав пред`явленню до стягнення до 21.10.2015.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), який передбачає строк для пред`явлення виданого судом виконавчого листа до виконання протягом трьох років з дня набрання рішенням законної сили (ст. 12 ч.ч. 1, 2), а п. 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» встановлює, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Тобто, ці положення Закону застосовуються лише до тих виконавчих документів, строк пред`явлення яких до моменту набрання чинності Законом не сплив.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (ст. 12 ч. 5 Закону № 1404-VIII).

З матеріалів виконавчого провадження № 67682897 випливає, що виконавчий лист вже пред`являвся до виконання у виконавчому провадженні № 52595445, у якому виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі ст. 37 ч. 1 п. 1 Закону № 1404-VIII у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа, із визначенням строку для повторного пред`явлення його до виконання до 21.10.2015.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої ст. 37 ч. 1 п. 1 Закону № 1404-VIII, не призводить до переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Тому строк пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання закінчився 21.10.2015 і цей строк не поновлювався.

Крім того, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку відбулося прощення боргу кредитором, що підтверджується листом від 03.02.2020 № 870.

Посилаючись на ці обставини, боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 просила визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. від 29.11.2021 про відкриття виконавчого провадження № 67682897.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 05.01.2022 у задоволенні скарги відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що норми Законів України «Про виконавче провадження» № 606-XIV і № 1404-VIII щодо строків пред`явлення виконавчих документів до виконання та щодо завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу перебувають у системному зв`язку, внаслідок чого повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не позбавляло його права повторного пред`явлення цього документа до виконання в межах строку, встановленого ст. 12 Закону № 1404-VIII. Трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання належало обчислювати з 24.09.2020 як із дати повернення його стягувачу, тому постанова виконавця від 29.11.2021 про відкриття виконавчого провадження правомірна.

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 оскаржила ухвалу суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану. Наводить в апеляції загалом доводи, якими мотивувалася її скарга на рішення приватного виконавця, що їх суд першої інстанції безпідставно, на думку апелянта, не врахував. Просить ухвалу скасувати, скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

З наявних матеріалів убачається, що на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09.10.2014 у справі № 303/4880/14-ц про задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення боргу цим судом 26.10.2014 був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 54066,85 грн заборгованості та 540,66 грн судового збору зі строком пред`явлення його до виконання до 21.10.2015 (а.с. 9-10, 33).

02.03.2015 цей виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання, постановою держвиконавця РВ ДВС Мукачівського МРУЮ від 02.03.2015 було відкрито виконавче провадження № 47077574 (а.с. 28).

Постановою держвиконавця РВ ДВС Мукачівського МРУЮ від 25.03.2016 у виконавчому провадженні № 47077574 виконавчий лист, виданий Мукачівським міськрайонним судом від 26.10.2014 у справі № 303/4880/14-ц, був повернутий стягувачу на підставі ст. 47 ч. 1 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) (а.с. 29).

01.10.2016 ТОВ «Кредитні ініціативи» повторно пред`явило до Мукачівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області виконавчий лист, виданий Мукачівським міськрайонним судом від 26.10.2014 у справі № 303/4880/14-ц (а.с. 32).

Постановою держвиконавця Мукачівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 04.10.2016 було відкрито виконавче провадження № 52595445 (а.с. 34). У рамках цього виконавчого провадження, яке тривало до 24.09.2020, вчинялися виконавчі дії, постановою держвиконавця від 28.11.2017 був накладений арешт на майно боржника ОСОБА_1 , здійснювався розшук її майна, коштів тощо (а.с. 35-54).

Постановою держвиконавця Мукачівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 24.09.2020 виконавчий документ на підставі ст. 37 ч. 1 п. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) був повернутий стягувачу ТОВ «Кредитні ініціативи» за заявою останнього від 04.09.2020, на виконавчому листі зроблено відповідний запис (а.с. 9-10, 45, 55).

У подальшому стягувач ТОВ «Кредитні ініціативи» утретє пред`явив цей виконавчий лист до примусового виконання і 29.11.2021 приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Д.А. своєю постановою відкрив виконавче провадження № 67682897 (а.с. 4-5).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ч. 1 ЦПК України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (ст. 10 ч.ч. 1, 10 ЦПК України).

Особа, на користь якої судом ухвалено або іншим уповноваженим органом (посадовою особою) прийнято рішення, управі вимагати його виконання, реальне виконання рішення, що набрало юридичної сили, є обов`язковою складовою як реалізації особою права на справедливий суд, так і реалізації особою своїх цивільних (майнових) прав, на захист яких ухвалено (прийнято) відповідне рішення. У цьому розумінні обов`язковість і виконання рішення відповідають суті положень, зокрема, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, що підтверджується і висловленою Європейським судом з прав людини правовою позицією у «пілотному» рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), сукупністю дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законами України та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV), ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження (Закон № 1404-VIII)). Дії, що вчиняються під час виконавчого провадження, є за своєю правовою природою процесуальними.

Закон України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV) на час ухвалення судом рішення (09.10.2014) і на час видачі стягувачу виконавчого листа (26.10.2014) передбачав, що:

строк для пред`явлення виданого судом виконавчого листа становить один рік за загальним правилом з наступного дня після набрання рішенням законної сили (ст. 22 ч. 1 п. 2, ч. 2 п. 1);

строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням його до виконання; після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється; час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ст. 23 ч. 1 п. 1, ч. 2);

у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони (ст. 23 ч. 3);

державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову (ст. 24 ч. 1);

повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст. 47 Закону, в тому числі, пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними), не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 Закону (ст. 47 ч. 5).

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), який передбачає строк для пред`явлення виданого судом виконавчого листа до виконання протягом трьох років з дня набрання рішенням законної сили (ст. 12 ч.ч. 1, 2), переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання пред`явленням цього документа до виконання (ст. 12 ч. 4 п. 1). Закон № 1404-VIII також передбачає, що:

у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ст. 12 ч. 5);

виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (ст. 4 ч. 4 п. 2);

частина 5 статті 37 у редакції на момент набрання чинності Законом № 1404-VIII, передбачала, що повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони;

з 05.08.2021 частина 5 статті 37 Закону № 1404-VIII має таку редакцію:

повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди;

виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (п. 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення»).

Таким чином, законом установлено загальне правило про те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням його до виконання.

Статтею 47 Закону № 606-XIV і статтею 37 Закону № 1404-VIII встановлювалися (встановлені) різні підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві, які пов`язуються як з діями стягувача, так і з об`єктивними причинами невиконання рішення протягом часу здійснення виконавчого провадження, що не залежать від дій і волі стягувача. Закон уможливлює повторне пред`явлення стягувачем виконавчого документа до виконання в межах строків, передбачених статтями 22 і 12 відповідних Законів, не розмежовуючи з якої саме конкретної підстави, вказаної у ст. 47 чи ст. 37 відповідного Закону (з урахуванням відповідного часу пред`явлення виконавчого документа до виконання), повертався виконавчий документ. Зважаючи на різні обставини виконавче провадження може реально тривати значний час, який в окремих випадках може й перевищувати строки, встановлені законом для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а виконавчий документ може бути повернений стягувачу й в кінці такого тривалого строку чи після його спливу.

У цьому контексті значення має момент, з якого належить відраховувати перебіг строку для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачеві таким моментом об`єктивно може бути передусім дата повернення виконавчого документа стягувачеві (дата прийняття відповідного рішення), що, власне, відповідає й загальному правилу щодо обчислення відповідних строків, змісту ст. 23 ч. 3 Закону № 606-XIV, ст. 12 ч. 5 Закону № 1404-VIII та іншим положенням цих законів. Відлік початку перебігу відповідного строку в інший спосіб не має ані фактичного, ані нормативного підґрунтя, відлік такого строку не може ґрунтуватися на припущеннях.

Даних про наявність постанов про відмову у відкритті виконавчих проваджень, про оскарження дій виконавців щодо відкриття виконавчих проваджень у справі немає. Виходячи з презумпції правомірності дій державних виконавців і законності відкриття 02.03.2015 і 04.10.2016 виконавчих проваджень, відповідно, № 47077574 і № 52595445 (оскільки відсутні будь-які докази протилежного), слід констатувати, що 02.03.2015 і 04.10.2016 виконавчий лист, виданий Мукачівським міськрайонним судом від 26.10.2014 у справі № 303/4880/14-ц, був пред`явлений до примусового виконання з дотриманням строку, передбаченого ст. 22 ч. 1 п. 2 Закону № 606-XIV, пред`явленням виконавчого документа до виконання строк для такого пред`явлення був перерваний.

За таких обставин виконавче провадження № 67682897 відкрито постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. від 29.11.2021 у межах строку, встановленого законом для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Посилання боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 на факт прощення боргу, на підтвердження чого вона надала довідку ТОВ «Кредитні ініціативи» від 03.03.2020 № 870 (а.с. 11), не має значення в контексті питання, що розглядається. Як убачається зі змісту цієї довідки, йдеться про набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі іпотечного застереження права власності на предмет іпотеки (житловий будинок АДРЕСА_1 ) та прощення у зв`язку з цим боргу за кредитним договором від 24.01.2006 № 07/8-06 у сумі 12601215,28 грн, тоді як виконавчі провадження стосуються (стосувалися) виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09.10.2014 у справі № 303/4880/14-ц про стягнення боргу в сумі 54066,85 грн і судового збору в сумі 540,66 грн. Питання власне розрахунків між ТОВ «Кредитні ініціативи» і ОСОБА_1 не є предметом справи № 303/9875/21 за скаргою боржника ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А.

Відтак суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 5 січня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 вересня 2022 року.

Судді