КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/9407/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району м. Києва, подану представником Шевченко Тетяною Юріївною, на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року в порядку статті 236 Кодексу законів про працю України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району м. Києва про визнання неправомірними дій щодо невиконання рішення суду, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в порядку статті 236 КЗпП України, яку в ході розгляду справи уточнювала, зокрема 10 червня 2022 року (а.с.32-37, т.3), посилаючись на те, що КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва тривалий час не виконує рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року у справі №754/14783/17, змінене постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року, в частині поновлення її на роботі, а також порушує її трудові права, у зв`язку з чим на боржника слід покласти відповідальність за затримку виконання такого рішення суду у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - різниці у заробітку за час затримки виконання рішення за період із 22 жовтня 2021 року по день ухвалення судового рішення.

ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з невиконанням вказаного рішення вона зверталась до суду із заявами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку виконання рішення суду.

Так, зокрема, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року, стягнуто з КНП «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва на користь заявника середній заробіток в розмірі 20 633,80 грн.

На підставі викладеного, враховуючи невиконання рішення суду по теперішній час, заявник просила стягнути з КНП «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва середній заробіток за час вимушеного простою за період з 22 жовтня 2021 року по дату ухвалення рішення з розрахунку щомісячної заробітної плати в розмірі 11 795, 27 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з КНП «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 31 589, 80 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник КНП «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району м. Києва - Шевченко Т.Ю. подала апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що Деснянським районним судом міста Києва по справі №754/14783/17 від 21 жовтня 2021 року було винесено рішення щодо стягнення з КПН «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі. Вказане судове рішення оскаржувалось відповідачем та постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року залишено без змін. Таким чином, ухвала суду від 21 жовтня 2021 року набрала законної сили саме 19 травня 2022 року.

Апелянт вказує, що на виконання такого рішення відповідачем було здійснено перерахування середньомісячного заробітку на підставі виконавчого листа від 08 червня 2022 року на рахунок стягувача, що було відомо ОСОБА_1 на час розгляду даної справи.

Відтак, апелянт вважає, що заявник повідомляла суду неправдиві відомості, зловживала своїми процесуальними правами та намагається стягнути з відповідача подвійні суми виплат за рішенням суду, що порушує права роботодавця.

У своїй апеляційній скарзі Шевченко Т.Ю. вказує й на помилковість початку обрахування судом періоду за який підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки виконання рішення від 21 жовтня 2021 року, оскільки це лише день винесення попереднього судового рішення про стягнення заробітку за минулий період, а не набрання таким рішенням законної сили.

Враховуючи наведене, представник КНП «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району м. Києва - Шевченко Т.Ю. просить апеляційний суд скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 . Вирішити питання розподілу судових витрат.

08 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , відповідно до якогопросить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи подану заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - різниці у заробітку за час затримки виконання рішення, мотивував своє рішення тим, що КНП «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва не було виконано рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року в справі №754/14783/17 за позовом ОСОБА_1 до КНП «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району м. Києва про визнання неправомірними дій КНП «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва щодо невиконання рішення суду №754/9059/16-ц від 28 серпня 2017 року, визнання незаконними та скасування наказів КНП «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва, стягнення з КНП «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та поновлення на роботі, протягом періоду часу з 22 жовтня 2021 року по даний час.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 квітня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва у справі № 754/14783/17 ухвалив рішення, яким частково задовольнив позов ОСОБА_1 до КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва про визнання неправомірними дій щодо невиконання рішення суду, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення з середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та поновлення на роботі.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 222 від 07 листопада 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-стоматолога-терапевта філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва; поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва; стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 18 990,40 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 20 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вищевказане рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягало негайному виконанню.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря-стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» змінено в частині назви відділення, у якому поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря стоматолога-терапевта, а саме: в стоматологічному відділенні філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено шляхом зменшення розміру моральної шкоди з 20 000 грн до 10 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року - без змін.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року було частково задоволено заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року в порядку статті 236 КЗпП України та стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на її користь середній заробіток у розмірі 87 830 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року апеляційну скаргу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва задоволено. Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року змінено в частині кількості робочих днів з 481 на 44 (з 04 квітня по 07 червня 2018 року), та як наслідок зменшено стягнення різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду з 87 830 грн на 8 034,40 грн. В іншій частині ухвалу залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 03 липня 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року відмовлено.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року скасовано за нововиявленими обставинами та прийнято нову постанову. Апеляційну скаргу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва задоволено частково. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року змінено в частині суми середнього заробітку, стягнутого із КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 та зменшено її із 87 830 грн до 79 065,80 грн. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Зокрема, перевіряючи правильність розрахунку середнього заробітку, зробленого судом першої інстанції, апеляційним судом встановлено, що кількість робочих днів, судом визначено як базу розрахунку невірно. Так, термін із 4 квітня 2018 року по 2 березня 2020 року (час винесення ухвали Деснянського районного суду м. Києва) включає 477 робочих днів, а не 481, як помилково вважав суд першої інстанції. Тому, в загальному підсумку між 4 квітня 2018 року по 2 березня 2020 року включно - 477 робочих днів, і сума середнього заробітку обраховуватиметься: 477 робочих днів х 182,60 грн. = 87 100,20 грн. Крім того, на виконання постанови Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року, яка переглядалась за нововиявленими обставинами, відповідачем на користь позивача було сплачено 8 034,40 грн, відтак розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у розмірі 87 100,20 грн має бути зменшений на вже сплачені суму за цей період у розмірі 8 034,40 грн і складає 79 065,80 грн.

Також, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 04 квітня 2018 року в порядку статті 236 КЗпП України та стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на її користь середній заробіток у розмірі 26 842,20 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду було проведено за період із 02 березня 2020 року по 30 вересня 2020 року (147 робочих днів).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2020 року апеляційну скаргу директора КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва Лимаря Ю.В. на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

При цьому, як встановлено матеріалами справи, у квітні 2019 року ОСОБА_1 зверталась до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Черухи О.М., за результатом розгляду якої остаточною постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року скасовано, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року залишено у силі.

Вказаною ухвалою від 25 липня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Черухи О. М. по виконавчому провадженню №56645395 при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 02 травня 2019 року. Скасовано постанову державного виконавця Черухи О. М. по виконавчому провадженню № 56645395 про закінчення виконавчого провадження від 02 травня 2019 року. Зобов`язано цього державного виконавця вжити заходи щодо здійснення примусового виконання рішення суду за виконавчим провадженням № 56645395 у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим листом № 754/14783/17 від 19 червня 2014 року, відповідно до вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Суд касаційної інстанції, залишаючи в силі ухвалу районного суду, вказав, що апеляційний суд у порушення вимог закону не звернув уваги на те, що 07 червня 2018 року ОСОБА_1 була направлена копія наказу КНП «Консультативно-діагностичний центр» від 07 червня 2018 року № 123 про поновлення на роботі, яка отримана останньою 08 червня 2018 року, тобто фактичного допущення ОСОБА_1 до роботи не відбулось. Крім того, державним виконавцем не було складено відповідного акту про фактичне допущення її до роботи. Суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про те, що безпідставним є акт державного виконавця від 11 квітня 2019 року, на підставі якого фактично закрито виконавче провадження, згідно з яким встановлено, що кабінет № 417 по вул. Матеюка, 3 у м. Києві наявний у стоматологічному відділенні, у ньому встановлено два робочі місця, одне з яких належить ОСОБА_1 , відповідно до графіків роботи, на робочому місці остання згідно з графіком відсутня, оскільки з вищевказаного акту державного виконавця не вбачається, ким саме затверджено графік, на підставі яких доказів державним виконавцем встановлено факт належності робочого місця ОСОБА_1 у зазначеному кабінеті, вказаний графік не долучено до матеріалів виконавчого провадження. З указаного акту не вбачається фактичного допущення поновленого працівника до роботи. Таким чином, Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що доказів фактичного допущення ОСОБА_1 до робочого місця виконавче провадження не містить, державним виконавцем таких доказів не здобуто, що свідчить про порушення ним положень Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, судове рішення має бути справедливим за своєю суттю. Таким визнати постанову апеляційного суду неможливо, оскільки встановлено, що рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі фактично не виконано, тому ефективний судовий захист не відбувся.

Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року у справі № 754/5790/20 частково задоволено позов ОСОБА_1 до КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул та моральної шкоди.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 127 від 12 червня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва. Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва. Стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9 495,20 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

31 березня 2021 року Київським апеляційним судом за результатами розгляду апеляційних скарг КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва та ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва задоволено частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено повністю.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року в частині стягнення з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 моральної шкоди було змінено, розмір стягнутої моральної шкоди зменшено зі 100 000 грн до 10 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Окрім того, додатковою постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2021 року задоволено заяву КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 754/5790/20. Змінено рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року в частині найменування структурного підрозділу філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва, до якого підлягає поновленню на роботі ОСОБА_1 , з «відділення терапевтичної стоматології» на «стоматологічне відділення».

Постановою Верховного суду від 07 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а додаткову постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2021 року - без змін.

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року за скаргою ОСОБА_1 було визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухи О.М. у виконавчому провадженні № 56645395 в частині невчасного відновлення провадження та направлення вимоги про виконання судового рішення на адресу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва; визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Черухи О.М. у виконавчому провадженню № 56645395 в частині не проведення виконавчих дій 6 жовтня 2020 року на виконання вимоги від 21 вересня 2020 року.

Також, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 04 квітня 2018 року в порядку статті 236 КЗпП України та стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на її користь середній заробіток у розмірі 14 242,80 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду було проведено за період із 1 жовтня 2020 року по 22 січня 2021 року (78 робочих днів).

Постановою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року апеляційну скаргу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва залишено без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року - без змін.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 04 квітня 2018 року в порядку статті 236 КЗпП України та стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на її користь середній заробіток у розмірі 4 199,80 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

За змістом цього судового рішення, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду було проведено за період із 23 січня 2021 року по 24 лютого 2021 року (23 робочих дні).

Постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року апеляційну скаргу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва залишено без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року - без змін.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 04 квітня 2018 року в порядку статті 236 КЗпП України та стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на її користь середній заробіток у розмірі 9 495,20 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Суд першої інстанції здійснив примусове стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період із 25 лютого 2021 року по 07 травня 2021 року (52 робочих дня).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року апеляційну скаргу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Крім цього, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа (дублікату) №754/14783/17, виданого 07 червня 2021 року на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 20 633,80 грн.

Суд першої інстанції здійснив примусове стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період із 08 травня 2020 року по день розгляду справи, тобто до 21 жовтня 2021 року (113робочих днів).

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд на підставі належним чином оцінених доказів у їх сукупності дійшов правильного висновку про те, що з 22 жовтня 2021 року по день розгляду справи 04 липня 2022 року КНП «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва не виконувало рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року в справі № 754/14783/17 зокрема в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, та з урахуванням наявності судових рішень про стягнення з відповідача середнього заробітку за час невиконання цього рішення за попередні періоди, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі за період з 22 жовтня 2021 року по день розгляду справи 04 липня 2022 року у розмірі 31 589,80 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що КНП «Консультативно-Діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва оскаржувало ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року, якою заяву ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 20 633,80 грн й постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року вказану ухвалу було залишено без змін, а тому ухвала районного суду набрала законної сили лише 19 травня 2022 року й районний суд не мав стягувати середній заробіток за період, який, зокрема, включав період оскарження, апеляційним судом сприймаються критично, оскільки ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року не було скасовано, вона є чинною й передбачає стягнення за попередній період, який не охоплений ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що апелянтом на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року було виплачено ОСОБА_1 20 633,80 грн середнього заробітку, то апеляційний суд також критично оцінює вказані доводи, оскільки апелянтом не було надано доказів щодо належного виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки обставини, на які посилається відповідач, не є підставами для звільнення роботодавця від виконання судового рішення про поновлення на роботі та виплати останньому середній заробіток на підставі положень статті 236 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не в повній мірі дослідив обставини справи та дійшов до помилкового висновку щодо розміру сум, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Консультативно - діагностичний центр» Деснянського району м. Києва, подану представником Шевченко Тетяною Юріївною, залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв