Дата документу 29.08.2022
Справа № 334/8094/18
Провадження № 2/334/100/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Турбіної Т.Ф.,

при секретарі Кузьменко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про відновлення меж земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2009, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куропятніковою Т.М., реєстровий № 2-471.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0987 кв.м., кадастровий номер ділянки :04:005:0308, яка передана у власність відповідно до рішення Запорізької міської ради від 25.05.2016 №54/34 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 ».

У 2017 році сусід ОСОБА_2 на межі між ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 демонтував існуючу межову споруду (дерев`яний штахетник) та побудував збірнийбетонний паркан самовільно, без попереднього узгодження з позивачкою, як суміжним землевласником, з частковим зайняттям її земельної ділянки АДРЕСА_1 .

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району у листі від 07.09.2018 №Г-0886 підтвердила порушення з боку відповідача меж земельної ділянки позивачки.

Проведеними КП «Градпроект» точними вимірюваннями та винесення меж земельної ділянки АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості), відповідно до технічної документації із землеустрою, про що свідчить топографічна зйомка, підтверджено факт порушення межі земельної ділянки АДРЕСА_1 з боку земельної ділянки АДРЕСА_2 , а саме під час будівництва збірного бетонного паркану заввишки 2 метри ОСОБА_2 були порушені межі земельної ділянки АДРЕСА_1 розмірами 0,19 м. х 20,74 м. х 0,03 м. х 20,74 м.

Посилаючись на ст.152 ЗК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-841цс-16, згідно якої право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними, позивачка просить суд зобов`язати відповідача ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки згідно Плану меж земельної ділянки, доданого до висновку КП «Градопроект» від 23.08.2018 (дані топографічної зйомки) шляхом демонтажу бетонного паркану розміром 20,74 м. на відстань 0,19 м. та 0,03 м. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. та витрати на проведення топографо-геодезичної зйомки в сумі 1617,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Черкашин І.І. просить відмовити у позові з тих підстав, що АДРЕСА_1 належить до комунальної власності, а не на праві приватної власності. Сторони не узгодили межі земельної ділянки. Раніше між сторонами існували домовленості та узгодження меж земельної ділянки, однак позивачка відкликала свій підпис під узгодженням меж земельної ділянки, у зв`язку з чим і відповідач відкликав також свій підпис під узгодженням меж земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача також в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що для обґрунтування позовних вимог щодо відновлення меж земельної ділянки позивач мав замовити комплекс заходів, передбачених чинним законодавством для відновлення меж ділянки, які б включали в себе проведення кадастрової зйомки, геодезичне встановлення меж земельної ділянки, встановлення межових знаків і обов`язкове залучення суміжних землекористувачів під час проведення даних заходів. Всього цього позивачем не було зроблено.

Натомість, на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав топографічну зйомку, здійснену на замовлення третьої особи, виконану КП «Градпроект» .

Висновків щодо порушення відповідачем меж земельної ділянки дана схема не містить.

Згідно Акту обстеження земельної ділянки від 11.04.2018 року, затвердженого Головою РА ЗМР по Дніпровському району, не виявлено зайняття земельної ділянки позивача.

Також просив суд критично підійти до формулювання позовних вимог позивачем, в яких він просить відновити межі його земельної ділянки згідно Плану меж земельної ділянки, доданого до Висновку КП «Градпроект» від 23.08.2018. Однак в матеріалах справи не міститься документа «Висновок КП «Градпроект» від 23.08.2018 р.», а також не зрозуміло, який чином можна відновити межі земельної ділянки згідно Плану меж земельної ділянки, який міститься разом з витягом з ДЗК і на якому не має жодних позначень щодо зайняття земельної ділянки позивача відповідачем.

Представник відповідача в судове засідання 19.08.2022 не з`явився, просив справу розглянути без участі відповідача та його представника та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2009, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куропятніковою Т.М., реєстровий № 2-471, ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується також витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ .

Відповідно до рішення Запорізької міської ради від 25.05.2016 №54/34 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 », земельна ділянка, розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :04:005:0308, площею 0,0987 кв.м., передана у власність ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , розташованого, відповідно, на суміжній земельній ділянці.

Згідно пояснень сторін, у 2017 році ОСОБА_2 на межі між ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 демонтував існуючу межову споруду (дерев`яний штахетник) та побудував збірнийбетонний паркан.

ОСОБА_1 відкликала свій підпис на приватизацію земельної ділянки суміжному землекористувачу по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , що вбачається з листа Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради від 13.07.2017 №1314/02-03.

За зверненням ОСОБА_1 11.04.2018 було проведено обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 , внаслідок якого за результатами вимірювання рулеткою не виявлено факту встановлення ОСОБА_2 паркану з частковим зайняттям земельної ділянки АДРЕСА_1 .

Рекомендовано для проведення точних вимірювань звернутись до сертифікованого інженера-геодезиста щодо встановлення меж земельної ділянки АДРЕСА_1 в

натурі, відповідно до технічної документації із землеустрою, та закріплення їх межовими знаками.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району у листі від 07.09.2018 №Г-0886 підтвердила порушення з боку відповідача меж земельної ділянки позивачки, посилаючись на проведені КП «Градпроект» точні вимірювання та винесення меж земельної ділянки АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості), відповідно до технічної документації із землеустрою. Топографічна зйомка підтверджує факт порушення межі земельної ділянки АДРЕСА_1 з боку земельної ділянки АДРЕСА_2 , а саме під час будівництва збірного бетонного паркану заввишки 2 метри ОСОБА_2 були порушені межі земельної ділянки АДРЕСА_1 розмірами 0,19 м. х 20,74 м. х 0,03 м. х 20,74 м. На адресу ОСОБА_2 районною адміністрацією направлено листа з повідомленням про порушення межі земельної ділянки та запропоновано відновити межі земельної ділянки до стану, який існував до встановлення бетонного паркану, або іншим чином знайти порозуміння з ОСОБА_1 .

У зв`язку з відсутністю домовленості ОСОБА_1 звернулась до суду, просить суд зобов`язати відповідача ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки згідно Плану меж земельної ділянки, доданого до висновку КП «Градопроект» від 23.08.2018 (дані топографічної зйомки) шляхом демонтажу бетонного паркану розміром 20,74 м. на відстань 0,19 м. та 0,03 м.

Відповідач у своїх запереченнях посилався в тому числі на те, що новий паркан ним було встановлено на місці старого штахетного паркану, згідно фактичного землекористування. При виділенні позивачці у власність земельної ділянки межі її земельної ділянки були встановлені не згідно з межами фактичного землекористування, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , не містить акту погодження меж земельної ділянки з ним як суміжним землекористувачем, що призвело до порушення порядку її оформлення,а тому рішення Запорізької міської ради від 25.05.2016 №54/34 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 » являється протиправним.

Доказів на підтвердження цих обставин відповідачем не надано, з наведених підстав відповідачем було подано зустрічну позовну заяву, яка не була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Позивачкою на підтвердження факту порушення межі земельної ділянки №3 надано топографічну зйомку, проведену КП «Градпроект» на замовлення ОСОБА_3 . Однак, позивачем не надано такого документа як «Висновок КП «Градпроект» від 23.08.2018 р.», на який він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Надана ж суду схема не містить жодних висновків щодо порушення відповідачем меж земельної ділянки.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або осорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Матеріалами справи встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_1 , та земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та знаходиться у користуванні ОСОБА_2 . Згідно доводів позову ОСОБА_1 , порушення відбулося внаслідок того, що ОСОБА_2 при встановленні паркану не врахував межі земельних ділянок, внаслідок чого встановлений ним залізобетонний паркан був

розміщений на земельній ділянці, яка є власністю позивачки.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створені власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпоряджання своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстави позову, характер порушеного права позивача) та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Положеннями статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №514/1571/14-ц зазначено, що на підтвердження факту порушення прав позивача мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивача, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Відповідно до частин першої, другої ї статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно з частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Висновку експерта чи спеціаліста на підтвердження позовних вимог позивачкою не надано, клопотань про призначення судом експертизи сторонами заявлено не було, обставин для збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, у суду не було.

Враховуючи принцип змагальності про те, що стороною позивача не доведено достатніми і беззаперечними доказами обставини, які мають значення для вирішення цього спору, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, і відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Складення повного судового рішення - 08.09.2022.

Суддя: Турбіна Т. Ф.