Справа № 683/684/22
29 серпня 2022 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.
секретаря судового засідання Свідерської К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Старокостянтинові цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення.
Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно з таких підстав.
Судом встановлено, що 28.08.2008 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що позичальник згідна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також що вона ознайомилася та погодилася з договором.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, спадщину після її смерті прийняв ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи.
Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У даному випадку, оскільки умови договору приєднання розроблялись банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також відсотки за користування кредитними коштами та пеню.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.08.2008 року посилався на Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку та Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» як невід`ємні частини спірного договору.
Однак копія Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані ОСОБА_2 , а надана позивачем заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 28.08.2008 року та інші матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 ознайомилася та погодилася саме з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які надані позивачем на обґрунтування своїх вимог.
Крім того, з наданої позивачем копії заяви позичальника від 28.08.2008 року, підписаної сторонами, вбачається, що підписи позичальника знаходяться вище відмітки про базову процентну ставку за кредитом, а отже, відсутні підтвердження того, що ОСОБА_2 погоджувалася на сплату процентів за договором. Тому зазначена заява не є належним доказом укладення кредитного договору.
Оскільки відсутні достатні підтвердження про конкретні запропоновані спадкодавцю відповідача умови кредитного договору, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 і відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує їх при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Крім того, на підтвердження нарахування пені до позовної заяви додано розрахунок /а.с.11/, який охоплює період з 01.02.2020 року по 13.01.2022 року, тому суд не бере його до уваги, оскільки він не стосується предмета доказування.
Отже, вимоги позивача до спадкоємця позичальника про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 1427,8 грн та за пенею в розмірі 9172,05 грн не підлягають задоволенню.
Щодо вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 2421,69 грн суд дійшов таких висновків.
Додані банком до позовної заяви розрахунки заборгованості за кредитом складені не станом на дату смерті позичальника ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а станом на 31.01.2020 року та 13.01.2022 року, а отже, не відповідають наведеним у позовній заяві розрахункам заборгованості за кредитом. Оскільки банк продовжував здійснювати нарахування відсотків на залишок заборгованості за кредитом після 14.02.2018 року, тобто після смерті позичальника, суд критично ставиться до наданих банком розрахунків (графи 9 та 10 розрахунку заборгованості станом на 31.01.2020 року /а.с.8-10/) та вважає, що в частині нарахування заборгованості після 14.02.2018 року такі розрахунки не є належними доказами у справі.
Крім того, як вбачається із зазначеного розрахунку заборгованості за кредитом /а.с.8-10/, загальна сума погашень банку заборгованості за наданим кредитом, вказана у графі 17 цього розрахунку, станом на 14.02.2018 року становить 3759,42 грн.
Відтак суд дійшов висновку, що за відсутності кредитного договору спадкодавцем відповідача сплачено банку суму значно більшу, ніж заборгованість за позикою в розмірі 2421,69 грн, про яку зазначає АТ КБ «Приватбанк». Тому вимоги банку до спадкоємця позичальника в частині повернення наданого кредиту в розмірі 2421,69 грн також не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 76-80, 89, 141, ч.4 ст.223, ст.ст. 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд.

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»; місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ;

відповідач: ОСОБА_1 ; місце проживання: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с. Хижники; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя: