РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року

м. Рівне

Справа № 562/682/21

Провадження № 22-ц/4815/209/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2021 року в справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У поданій в суд позовній заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором у розмірі 245356 грн. 50 коп. та 3680 грн. 35 коп. понесених судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №Ф1-07/56098-947, за яким останньому надано кредитні кошти в сумі 13500 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. 11 лютого 2015 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, який набрав чинності 17 вересня 2015 року та за яким право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором відступлено позивачу, про зміну кредитора позичальника повідомлено. За повідомленням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» борг позичальника за основним зобов`язанням по кредитному договору станом на 17 вересня 2015 року складав 6619,83 доларів США, що є еквівалентом 144461,90 грн. за офіційним курсом Національного банку України на вказану дату. Відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався та вимогу про дострокове погашення суми основного боргу та відсотків за користування кредитом в сумі 100894,60 грн. не виконав.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2021 року позов Державної іпотечної установи задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором №Ф1-07/56098-947 від 11 вересня 2007 року в сумі 144662 грн. 67 коп. та 2169 грн. 93 коп. судових витрат.

У решті вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги Державної іпотечної установи про стягнення з відповідача основної суми заборгованості є обґрунтованими, а наявний в справі розрахунок в частині основного боргу є належним та допустимим доказом.

Місцевий суд не погодився з наведеним позивачем розрахунком прострочених відсотків за користування кредитом в сумі 100894,60 грн., та відмовив в їх стягненні посилаючись на графік зниження розміру заборгованості.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог Державна іпотечна установа звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення прострочених процентів за користування кредитом в сумі 100894,60 гривень

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд належним чином не дослідив докази, що підтверджують розмір заборгованості, а графік зниження розміру заборгованості передбачає зниження розміру заборгованості на відповідну дату тільки у випадку належного виконання останнім умов договору, якого фактично не було.

Представник ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2021 року залишити без змін. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є помилковими.

Судом встановлено, що 11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №Ф1-07/56098-947, за яким останній отримав кредитні кошти в сумі 13500 доларів США строком до 10 вересня 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,75% річних та щомісячної комісійної винагороди в розмірі 34,09 грн. (пункти 2, 3, 4 1.1 1.6 договору).

В забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 передано в іпотеку належний йому на праві приватної власності домоволодіння по АДРЕСА_1 , уклавши відповідний іпотечний договір №56098-947 від 11 вересня 2007 року.

Позичальник зобов`язувався щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі згідно Графіка зниження розміру заборгованості (Додаток №1 до кредитного договору).

Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику обумовлені кредитним договором кошти в розмірі 13500 доларів США, що не заперечив ОСОБА_2 у суді.

11 лютого 2015 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, який відповідно до п.1.2 набрав чинності 17 вересня 2015 року в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних та за яким новий кредитор набув всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках, у тому числі щодо кредитного договору №Ф1-07/56098-947 та іпотечного договору №56098-947 від 11 вересня 2007 року.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Державна іпотечна установа оскаржує рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2021 року в частині відмови у стягненні прострочених відсотків за користування кредитом в сумі 100894,60 гривень.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено статтею 1050 ЦК України, згідно з частиною другою якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

У пунктах 92, 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зазначено, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами в термін до 10 числа кожного місяця згідно Графіка зниження розміру заборгованості.

Таким чином, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У відзиві від 22.04.2021 року ОСОБА_2 заявив про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення основного боргу та процентів (а.с. 94, 95).

Відповідно місцевим судом при вирішенні позовної вимоги про сплату процентів правильно враховано трирічний період за який потрібно стягувати нараховані проценти, а саме з березня 2018 року по лютий 2021 рік.

Однак, суд дійшов помилкового висновку стосовно того, що сума відсотків повинна вираховуватись відповідно до прогнозованих банком значень у Графіку зниження розміру заборгованості, оскільки зазначена у ньому інформація викладена з презюмуванням належного виконання позичальником своїх обов`язків по сплаті основної суми боргу.

Крім того у пункті 4.2 Кредитного договору (а.с. 14) вказано, що нарахування процентів проводиться один раз на місяць на залишок заборгованості на Позичковому рахунку Позичальника за період з 1 по останнє число місяця. Нарахування процентів проводиться по методу «факт»/360 за кожний день користування Кредитними ресурсами.

З долученого позивачем розрахунку вбачається, що з березня 2018 року по лютий 2021 року сума відсотків нарахована позивачем становить 55049,02 гривень. Відповідач власних розрахунків, які б могли бути підставою для відхилення вказаного доказу не надав.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 55049 гривень 02 копійки відсотків за користування кредитом.

Враховуючи висновки колегії суддів апеляційного суду по суті справи судовий збір в розмірі 2043,11 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2021 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 щодо стягнення прострочених процентів за користування кредитом в сумі 100 894,60 гривень скасувати та ухвалити нове рішення у цій частині.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 55049 гривень 02 копійки

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2043 гривні 11 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2022 року.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.