Провадження № 22-ц/824/4963/2022 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на сомочинне будівництво,-

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що згідно договору дарування частини жилого будинку від 14 серпня 2002 року АЕК №951944 вона є власницею 144/300 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 та згідно з договором дарування частини земельної ділянки від 14 серпня 2002 року АЕК №951945 та Державним актом на право приватної власності на землю І-КВ №122028 від 08 листопада 2002 року є власницею 144/300 земельної ділянки за вказаною адресою, яка зареєстрована у Державному земельному кадастрі згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 січня 2019 року № НВ-019.

У листопаді 2008 року від Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації вона отримала розпорядження про надання дозволу № 1906 від 14 листопада 2008 року на розробку проектної документації на переобладнання існуючих приміщень у житловому будинку літ.«А», будівництво прибудов та надбудов по АДРЕСА_1 . На підставі цього дозволу ТОВ «Інжинірінгова фірма «Проектбудсервіс» виконано проект на переобладнання існуючих приміщень в житловому будинку літ.«А», який погоджено та зареєстровано у відділі будівництва архітектури та землекористування Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації за № Д-476 від 29 травня 2009 року.

Вказувала, що протягом 2009 року без отримання дозволу на проведення будівельних робіт нею було здійснено переобладнання існуючих приміщень та будівництво прибудов і надбудов до належної їй частини будинку, яка перебуває у її користуванні. Внутрішні роботи проводилися протягом 2009-2015 років. У травні 2016 року вона отримала від БТІ м.Києва технічний паспорт від 18 травня 2016 року, інвентаризаційна справа № 20254 з відміткою про збудовані самочинно частини будинку. У вересні 2016 року ТОВ «Інжинірінгова фірма

- 2 -

«Проектбудсервіс» зробила звіт про проведення технічного обстеження будинку від 22 грудня 2016 року № 45/16-ТО, згідно якого експлуатація даного об`єкт будівництва є надійною та безпечною.

У вересні 2018 року в Департаменті з питань держаного архітектурно-будівельного контролю м.Києва позивачку було повідомлено про те, що вводити в експлуатацію об`єкт будівництва необхідно з дотриманням положень постанов КМ України №466 та №461, оскільки законодавцем не передбачено введення в експлуатацію самовільного будівництва об`єктів площею більше 300 кв.м. за спрощеною процедурою.

07 лютого 2019 року вона подала до ЦНАП Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації відповідно до наказу Мінрегіонбуду № 158 від 03 липня 2018 року з додатком всіх необхідних документів, яка листом від 15 лютого 2019 року Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва повернута без розгляду. На звернення до Державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень про реєстрацію права власності на зазначений об`єкт будівництва від 07 березня 2019 року державним реєстратором було прийнято рішення від 02 травня 2019 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

З урахуванням викладеного, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на самочинно збудовані згідно з технічним паспортом від 18 травня 2016 року за інвентаризаційною справою № 20254 прибудову літера «А2», прибудову літера «А4», мансарду над літерою «А2, А4», тамбур літера «а4» загальною площею 182,5 кв.м. в частині будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 30 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що судом при розгляді справи не було вирішено питання по суті захисту її прав та законних інтересів щодо визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно відповідно до положень ст.ст.375, 376 ЦК України. Суд не врахував, що переобладнання приміщень, будівництво прибудов та надбудов було здійснено нею до належної їй частини будинку, що є у її користуванні, та на належній їй земельній ділянці. При здійсненні такої реконструкції вона не порушила прав третьої особи у справі, проте її доводи та надані докази судом не були розглянуті і враховаені в оскаржуваному рішенні. Відсутність порушень з її боку щодо прав третьої особи також підтверджується планом забудови земельної ділянки згідно з технічним паспортом від 18 травня 2016 року. Суд залишив поза увагою, що вона використала право на прийняття в експлуатацію самочинного переобладнання існуючих приміщень житлового будинку шляхом звернення до компетентних державних органів з Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації. Порушене у позовній заяві питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого дає підстави вважати про наявність спору про право. Зміни у законодавстві унеможливлюють введення в експлуатацію об`єктів самовільного будівництва, якщо загальна площа такого будинку є більшою за 300 кв.м. шляхом звернення до державних органів, отже у позивача єдиний шанс легалізувати здійснену реконструкцію своєї частини будинку. Визнання судом права власності відповідно до ст.376 ЦК України на самочинно збудований нерухомий об`єкт будівництва дасть позивачці можливість для подальшого введення в експлуатацію об`єкта самовільного будівництва згідно з п.п.17,18 Постанови № 461, а також подальшої державної реєстрації такого нерухомого майна. Вказує, що вона у

- 3 -

позові не просила суд першої інстанції підміняти повноваження компетентних державних органів щодо прийняття забудови в експлуатацію та подальшу її реєстрацію, а просила визнати за нею право власності на самовільно збудоване нерухоме майно. В матеріалах справи є звіт про проведення технічного обстеження будинку від 22 грудня 2016 року № 45/16-ТО, згідно якого експлуатація даного об`єкт будівництва є надійною та безпечною. Судом призначено позивачу місячний термін для надання відповіді на відзив відповідача та пояснення третьої особи, в той час суд закрив підготовче засідання, що в подальшому позбавило позивачку звернутися до суду з клопотанням та долучити додаткові документи та докази. Отже позивачка була позбавлена надати всі докази, що мають значення для справи, через що частину таких документів позивачка долучила до апеляційної скарги. Третя особа не висувала самостійних вимог щодо предмету спору, проте суд прийняв до уваги лише доводи третьої особи, які є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами. Вважає, що дії співвласниці будинку ОСОБА_2 призвели до ситуації, що склалася, оскільки ще перед початком проектування та здійснення будівництва позивачкою, співвласницею ОСОБА_3 було здійснено самовільне будівництво та порушено межі частини будинку, що належить позивачці та не давало можливості позивачці звернутися до компетентних органів для виділення частки будинку та земельної ділянки в натурі та отримати необхідні документи. На момент подання позовної заяви позивачка не зазначала про порушення, здійсненні спадкодавицею ОСОБА_3 та третьою особою, які призвели до порушення прав позивача на право власності на частину майна та частину земельної ділянки. У 2006 році ОСОБА_3 було надано позивачці нотаріально завірену заяву про відсутність заперечень проти прибудови, зазначена заява була визнана Солом`янською районною у м.Києві державною адміністрацією достатньою при затверджені проекту переобладнання існуючих приміщень житлового будинку, будівництва прибудов та надбудов.

Відповідачі Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Київська міська рада в особі свого представника Приймак А.В. подали відзиви на апеляційну скаргу, де вказали, що доводи, викладені ОСОБА_1 позбавлені фактичного і правового обґрунтування, а тому не можуть бути прийняті до уваги, а суд першої інстанції повно з`ясував обставини та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідачі Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Гелла С.В.подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Гелла С.В.подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Воронкова І.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Солом`янського районного суду м.Києва як незаконне.

Представник відповідачів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київської міської ради Приймак А.В. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Третя особа ОСОБА_2 про час розгляду справи повідомлена належним чином, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на електронну адресу її представника адвоката Гелли С.В. судовою повісткою і повідомленням про її доставлення,

- 4 -

до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником 144/300 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору від 14 серпня 2002 року.

На підставі договору дарування частини земельної ділянки від 14 серпня 2002 року та Державного акту на право приватної власності на землю І-КВ № 122028 від 08 листопада 2002 року ОСОБА_1 є власником 144/300 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації № 1906 від 14 листопада 2008 року позивачці надано дозвіл на розробку проектної документації на переобладнання існуючих приміщень в житловому будинку літера «А», будівництво прибудов та надбудов по АДРЕСА_1 .

Протягом 2009 року без отримання дозволу на проведення будівельних робіт позивачкою було здійснено переобладнання існуючих приміщень будинку та будівництво прибудов і надбудов до частини будинку. Внутрішні роботи проводились протягом 2009-2015 років.

07 лютого 2019 року позивачкою було подано до ЦНАП Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації відповідно до наказу Мінрегіонбуду №158 з додатком всіх необхідних документів.

Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва розглянув заяву позивачки про прийняття в експлуатацію об`єкта з доданими документами, на об`єкт «Переобладнання існуючих приміщень в житловому будинку літера «А», будівництво прибудов та надбудов на АДРЕСА_1 та листом від 15 лютого 2019 року № 073/09/0129/1502 повернув декларацію про готовність об`єкта до експлуатації без розгляду.

ОСОБА_1 таке рішення Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва не оскаржила.

На звернення від 07 березня 2019 року до Державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень про реєстрацію права власності на зазначений об`єкт будівництва державним реєстратором було прийнято рішення від 02 травня 2019 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

- 5 -

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю підстав для визнання за позивачкою права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомості.

При цьому суд виходив з того, що у позивачки відсутнє порушене право, оскільки самочинне будівництво вона здійснювала без отримання відповідного дозволу на проведення будівельних робіт та не дотрималася порядку прийняття об`єкту до експлуатації, передбаченого Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 158 від 03 липня 2018 року.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Посилання суду на те, що позивачка здійснила самочинне будівництво без отримання відповідного дозволу на проведення будівельних робіт як на підставу відмови у позові безпідставні та очевидно суперечать положенням ст.376 ЦК України, яка передбачає можливість визнання права власності на самочинно зведений об`єкт, тобто об`єкт будівництва, який зведений без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.

Окрім того, висновки суду про те, що позивачка не дотрималася порядку прийняття об`єкту до експлуатації, передбаченого Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 158 від 03 липня 2018 року необгрунтовані.

Суд не звернув уваги на те, що компетентний орган - Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва не відмовив позивачці у прийнятті в експлуатацію шляхом реєстрації декларації, а повернув її без розгляду з мотивів, що житловий будинок на АДРЕСА_1 має площу більше 300 кв.м. і не відноситься до об`єктів з незначними наслідками (СС1), а відтак не може бути прийнятий до експлуатації на підставі та у спосіб, визначений цим Порядком, який не поширюється на спірні правовідносини.

В той же час колегія суддів вважає, що неправильність висновків суду щодо підстав відмови у позові не призвела до неправильного вирішення спору і на правовий результат вирішення справи не вплинула з огляду на таке.

Позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволенння з огляду на його необгрунтованість.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на час спірних парвовідносин тут і далі) проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст.31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності

- 6 -

на об`єкт містобудування.

Згідно ч.1 ст.39 вказаного Закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються КМ України.

Згідно ч.1 ст.39 вказаного Закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному КМ України.

Отже, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» розмежовує процедуру та порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, які належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, які належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Відповідно до п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів. Порядок прийняття в експлуатацію таких об`єктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 158 від 03 липня 2018 року затверджено Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (в редакції на час спірних парвовідносин)

Згідно п.1 цей Порядок, розроблений на виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та з урахуванням положень постанови КМ України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та встановлює процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, а саме: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року.

Додатком № 3 до даного Порядку є форма Декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Судом встановлено, що позивачка 07 лютого 2019 року подала Декларацію про

- 7 -

готовність об`єкта до експлуатації у формі Додатку № 3 до вказаного Порядку (т.1 а.с.67-69). При цьому у декларації позивачка зазначила, що будинок відноситься до об`єктів з незначними наслідками (СС1), а площа об`єкта будівництва на АДРЕСА_1 становить: загальна 231,4 кв.м., жила 115,1 кв.м.

Проте із технічного паспорта на житловий будинок на АДРЕСА_1 вбачається, що площа будинку становить: загальна 482 кв.м., а житлова - 183,5 кв.м.

Тобто, вказаний будинок не може бути прийнято в експлуатацію на підставі вказаного Порядку шляхом подання Декларації про готовність об`єкта до експлуатації (Додаток № 3 до Порядку), оскільки він не належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), а саме: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 кв.м., а має площу 482 кв.м., у зв`язку з чим декларацію позивачці правомірно повернуто без розгляду.

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.1 ст.376 ЦК України).

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України).

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Згідно п.12 вказаної постанови Пленуму ВССУ у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст.375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Апеляційний суд вважає, що відповідач правомірно повернув без розгляду подану позивачкою Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, оскільки самочинно зведений об`єкт не може бути прийнятий до експлуатації відповідно до Порядку № 158 від 03 липня 2018 року, бо не відноситься до об`єктів з незначними наслідками (СС1) у зв`язку із перевищенням передбаченої цим Порядком площі 300 кв.м.

- 8 -

Відповідно такі дії позивачки щодо подачі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації у формі Додатку № 3 до вказаного Порядку не є такими, які здійснені згідно закону із дотримання встановленого Законом порядку прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а тому з наведених підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 30 листопада 2021 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні позову, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом, що переобладнання приміщень, будівництво прибудов та надбудов було здійснено нею до належної їй частини будинку, що є у її користуванні, та на належній їй земельній ділянці, не спростовують вищенаведених висновків суду про відсутність підстав для прийняття в експлуатацію на підставі вказаного Порядку, згідно якого позивачка подала декларацію.

Доводи апеляційної скарги про те, що вона не порушила прав третьої особи у справі, також не спростовують висновків про правомірність відмови.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкавикористала право на прийняття в експлуатацію самочинного переобладнання існуючих приміщень житлового будинкушляхом звернення до компетентних державних органів з Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації і це було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого дає підстави вважати про наявність спору про право необгрунтовані з викладених вище підстав, оскільки закінчений будівництвом об`єкт не відноситься до об`єктів з незначними наслідками (СС1), вказаних у Порядку, а тому потребує прийняття до експлуатації в іншому, передбаченому законом порядку.

Це ж стосується доводів, що в матеріалах справи є звіт про проведення технічного обстеження будинку від 22 грудня 2016 року № 45/16-ТО, згідно якого експлуатація даного об`єкт будівництва є надійною та безпечною, які не спростовують висновків суду, бо предметом спору не є безпечність чи небезпечність об`єкта, а йдеться про недотримання процедури.

Доводи про те, що зміни у законодавстві унеможливлюють введення в експлуатацію об`єктів самовільного будівництва, якщо загальна площа такого будинку є більшою за 300 кв.м. шляхом звернення до державних органів, отже у позивача єдиний шанс легалізувати здійснену реконструкцію своєї частини будинку безпідставні і не грунтуються на законі.

Доводи скарги про те, що дії співвласниці будинку ОСОБА_2 призвели до ситуації, що склалася, оскільки ще перед початком проектування та здійснення будівництва позивачкою, співвласницею ОСОБА_3 було здійснено самовільне будівництво та порушено межі частини будинку, що належить позивачці та не давало можливості позивачці звернутися до компетентних органів для виділення частки будинку та земельної ділянки в натурі та отримати необхідні документи, а на момент подання позовної заяви позивачка не зазначала про порушення, здійсненні спадкодавицею ОСОБА_3 та третьою особою, які призвели до порушення прав позивача на право власності на частину майна та частину

- 9 -

земельної ділянки та те, що у 2006 році ОСОБА_3 було надано позивачці нотаріально завірену заяву про відсутність заперечень проти прибудови, зазначена заява була визнана Солом`янською районною у м.Києві державною адміністрацією достатньою при затверджені проекту переобладнання існуючих приміщень житлового будинку, будівництва прибудов та надбудов, не стосуються предмета спору.

Решта доводів скарги враховані при зміні рішення.

Позивачкою до апеляційного суду подані додаткові пояснення, в яких вона обгрунтовує правомірність подання Декларації про готовність об`єкта до експлуатації у формі Додатку № 3 до Порядку № 158 від 03 липня 2018 року і зазначення у декларації не всього будинку, а лише своєї частини 144/300 загальною площею 234,1 кв.м. шляхом тлумачення норм закону, які на її думку дозволяють таку можливість.

Колегія суддів відхиляє такі доводи як необгрунтовані з викладених вище підстав, оскільки позивачка помилково ототожнює термін «об`єкт будівництва» (яким може бути як будинок вцілому, так і його певна частина чи прибудова) з визначенням індивідуального житлового будинку, який підлягає прийняттю до експлуатації.

Згідно п.2 розділу Порядку, затвердженого наказом Мінрегіонбуду № 158 від 03 липня 2018 року, під терміном індивідуальний (садибний) житловий будинок розуміється будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, поверховість якої не має перевищувати чотирьох поверхів, призначена для постійного в ній проживання, що складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень, і прибудова до неї.

Отже, під будинком, який приймається до експлуатації, розуміється будинок вцілому, а не його частина, як помилково вважає і тлумачить позивачка.

Наявність самочинного зведення чи реконструкції частини будинку або його прибудови визначає статус жилого будинку як самочинного вцілому.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 ркоу у справі № 6-130цс13 щодо визнання права власності на самочинне будівництво, де Верховний Суд України зазначив, що у розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

При цьому, якщо будинок належить кільком співвласникам, то згідно п.2 розділу 3 вказаного Порядку Декларацію підписують також співвласники земельної ділянки та/або зазначеного об`єкта (у разі їх наявності), що додатково свідчить, що при переобладнанні частини будинку приймається до експлуатації будинок вцілому, а не якась його частина, а також є необхідною умовою відсутності заперечень інших співвласників щодо здійснених самочинних перебудов чи добудов.

Окрім того, відхиляючи дані доводи, колегія суддів звертає увагу, що будинок на АДРЕСА_1 не розділений в натурі між його співвласниками позивачкою і третьою особою, інший номер їй не присвоєно, а відтак належна позивачці частина будинку не є окремим об`єктом права власнсоті і відповідно не може враховуватися як окремий об`єкт будівництва.

Також, не розділена між співлвасниками в натурі зеемльна ділянка, як і не визначено порядок користування нею.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзивах, зогляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний

- 10 -

суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови, в іншій частині це рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: