ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року місто Чернівці справа №715/646/21

провадження №22-ц/822/427/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Петранюк Ю.Т.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Заставнівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Цуркан В.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2017 року.

Під час шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ОСОБА_5 народився син - ОСОБА_6 .

Зважаючи на те, що дитина народилася під час шлюбу, в свідоцтві про народження батьком дитини було записано відповідача. Однак, справжнім батьком дитини являється він - ОСОБА_3 .

Зазначав, що він підтримував близькі відносини із ОСОБА_5 , зокрема, і під час перебування останньої в шлюбі з відповідачем. Знаючи про вагітність ОСОБА_5 та народження нею дитини, позивач був впевнений, що біологічним батьком дитини є відповідач. Однак, нещодавно, під час спільного святкування новорічних свят ОСОБА_5 зізналася позивачу про те, що саме він є біологічним батьком її сина ОСОБА_6 .

Для підтвердження факту батьківства, ним було замовлено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, згідно з висновком якої, він може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_6 з ймовірністю 99,99 %, а тому батьківство практично доведено.

На даний час він виховує, піклується та матеріально забезпечує сина. Він разом із дитиною та його матір`ю, спільно проживають однією сім`єю.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд:

визнати ОСОБА_3 батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

внести зміни до актового запису №90 від 06 жовтня 2015 року про народження дитини ОСОБА_6 , вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції у Чернівецькій області, а саме: змінити прізвище дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » та по-батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 »;

виключити відомості про батька дитини - ОСОБА_4 , вказавши у відомостях про батьківство батьком дитини - ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2022 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внесено зміни до актового запису №90 від 06 жовтня 2015 року про народження дитини ОСОБА_6 , вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції у Чернівецькій області, а саме:

- змінено прізвище дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » та по-батькові з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 »;

- виключено відомості про батька дитини - громадянина України ОСОБА_4 ;

- вказано у відомостях про батьківство батьком дитини - ОСОБА_3 .

Рішення суду мотивоване тим, що згідно з висновком експерта №СЕ-19/114/21/11672-БД від 18 серпня 2021 року ОСОБА_3 , може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_6 , з ймовірністю даної події 99,999999999%.

Отже позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання його батьком ОСОБА_6 є доведеними і обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Посилається на те, що судом першої інстанції вирішено питання про відкриття провадження з порушенням норм процесуального права, оскільки позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України.

Також зазначає, що в судовому засіданні представником відповідача в письмовій формі подано (та усно оголошено) заяву про відвід судді та секретареві судового засідання з міркувань наявності сумнівів в їх неупередженості та об`єктивності. Проте у судовому рішенні відображено тільки, що суддею таку заяву відхилено, без жодної вказівки на доводи заявника, та власне і без жодного пояснення судом міркувань, з яких у задоволенні заяви було відмовлено.

Вказує на те, що судом першої інстанції призначено у даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу з порушенням принципу змагальності. Зокрема, в частині питань поставлених на вирішення експертизи і вибору експертної установи, суд першої інстанції не врахував позицію відповідача. Водночас клопотання про проведення судової експертизи не подавалося позивачем на стадії подання позову чи на першому судовому засіданні.

Посилається на те, що судова молекулярно-генетична експертиза була проведена з порушенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Методики проведення молекулярно-генетичної експертизи. Зокрема, експерт самостійно відбирала матеріали на дослідження, спілкувалася з під експертними, не була попереджена про кримінальну відповідальність, не відомо як зберігалися матеріали на дослідження. Без згоди сторін процес відбору зразків фіксувався на відеозапис. На експертизу не був запрошений відповідач. Суд безпідставно відмовив в проведенні повторної експертизи.

Крім того, зазначає, що позивач пропустив річний строк на звернення до суду з даним позовом, Натомість, судом першої інстанції, без ґрунтовної оцінки таких доводів, строк давності не застосовано з тих міркувань, що саме відповідач не довів втрату даного строку позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без мін. Просить стягнути з ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, орієнтовно в розмірі 20 800 грн.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

Під час шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ОСОБА_5 народився син - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

З акта від 15 березня 2021 року, виданого Чернівецькою міською радою Чернівецької області, вбачається, що ОСОБА_3 фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , спільно з ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку судового експерта №СЕ-19/114/21/11672-БД від 18 серпня 2021 року ОСОБА_3 може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_6 , біологічною матір`ю якого є ОСОБА_5 , ймовірність даної події складає 99,999999999%.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України.

Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_7 від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю».

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції на підставі ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08 червня 2021 року проведено судову молекулярно-генетичну експертизу та результатами проведення якої встановлено батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_6 з вірогідністю не менше ніж 99,999999999%.

За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог про визнання батьківства.

Колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги про те, що висновок експерта не може бути прийнятий до уваги, так як цей висновок є недопустимим доказом, оскільки експертиза проведена з порушенням процедури проведення. Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено порушення процедури під час проведення ДНК експертизи, яке могло вплинути на отримані результати.

Так, з висновку експерта №СЕ-19/114/21/11672-БД від 18 серпня 2021 року вбачається, що експерт попереджена про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладений на експерта обов`язків за ст..ст.384, 385 КК України (т.2 а.с.68). Попередження експерта про кримінальну відповідальність при відібранні біологічного матеріалу на дослідження та складанні акту про відібрання не передбачено жодним нормативним актом, а тому ці доводи апеляційної скарги є безпідставними.

У висновку експертизи зазначені інформаційні джерела, що використовувалися при проведенні експертизи. Зокрема, це Інструкція про порядок відбирання зразків букального епітелію для проведення судових молекулярно-генетичних експертиз у цивільних справах, експертних досліджень за зверненнями фізичних і юридичних осіб - Наказ ЕС МВС України від 05.12.2019 №43-ЕС-Н та Методика проведення молекулярно-генетичних досліджень (реєстраційний код згідно Реєстру методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України - 9.5.01) (т.2 а.с.69 зворот).

Так, відповідно до Інструкції про порядок відбирання зразків букального епітелію, зразки букального епітелію відбираються в приміщенням підрозділів Експертної служби МВС самостійно особами, ДНК-профіль яких підлягає встановленню (для малолітньої особи - батьком та/або матір`ю, іншим законним представником), у присутності фахівця (фахівців) експертного підрозділу, якому доручено проведення дослідження (п.2 Інструкції).

Відбір зразків букального епітелію супроводжується складанням акта відбирання зразків (п.4 Інструкції).

Як вбачається з матеріалів справи, що 04 серпня 2021 року в приміщенні Львівського НДЕКЦ МВС були відібрані зразки букального епітелію у ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та малолітного ОСОБА_6 , про що був складений Акт відбирання зразків №284, який знаходиться в матеріалах справи (т.2 а.с.67).

Колегія суддів вважає, що процедура відбору зразків букального епітелію та складання відповідного Акту проведена у відповідності до вищезазначеної Інструкції про порядок відбирання зразків букального епітелію.

Доводи представника відповідача про те, що експерт спілкувалася з під експертними в більшій мірі, ніж необхідний при проведенні зразків букального епітелію, не заслуговують на увагу та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, судовий експерт була допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції, в ході якого пояснила, що проведення зразків букального епітелію проводилося під відео фіксацію, що виключає тісний контакт експерта та під експертних осіб.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що здійснення фіксування на відеозапис процесу відбору зразків біологічного матеріалу є грубим порушенням. Колегія суддів вважає, що будь-якої заборони на проведення відео фіксації не має. Навпаки, відео фіксація підтверджує дотримання процедури відібрання зразків біологічного матеріалу для проведення експертизи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що при відібранні зразків букального епітелію не був присутній відповідач ОСОБА_4 , який був записаний юридичним батьком дитини, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 липня 2021 року, при вирішенні клопотання експерта, суд визначив дату, коли особам необхідно з`явитися до Львівського НДЕКЦ для відібрання зразків букального епітелію, зокрема, 4 серпня 2021 року. При проголошенні даної ухвали в судовому засіданні, був присутнім представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 . З акту відбирання зразків №284 вбачається, що зразки букального епітелію були відібрані саме 4 серпня 2021 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що стороні відповідача була відома дата відібрання зразків для проведення експертизи і при бажанні відповідач ОСОБА_4 міг з`явитися до Львівського НДЕКЦ і бути присутнім при відібранні біологічного матеріалу.

Зазначені в апеляційній скарзі порушення судом першої інстанції норм процесуального права при призначенні судової молекулярно-генетичної експертизи колегія суддів відхиляє. Так, представник відповідача був присутнім в судовому засіданні 08 червня 2021 року при призначенні судом вказаної експертизи. Будь-яких додаткових питань для проведення експертизи представник відповідача не заявляв. Його заперечення стосувалися лише визначення експертної установи. В апеляційному порядку представник відповідача ухвалу суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи не оскаржував, а відповідно з нею погодився.

Аргумент апеляційної скарги про те, що відповідач заявляв клопотання про проведення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи, але у задоволенні клопотання було необґрунтовано відмовлено, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 січня 2022 року в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторної експертизи ДНК відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції вказав, що будь-яких об`єктивних правових передумов необхідності призначення та проведення по даній справі повторної експертизи ДНК стороною відповідача не наведено. Крім того питання, яке відповідач просить поставити на вирішення повторної експертизи носить ознаки додаткової експертизи, а не повторної.

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам) (частина друга статті 113 ЦПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що підстави для проведення повторної експертизи відсутні.

Є також безпідставними твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно зі статтею 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач дізнався про своє батьківство відносно ОСОБА_6 на новорічні свята в 2021 року. Дана обставина підтверджується показами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які були допитані в якості свідків. При цьому доказів, які б спростовували вказані обставини, відповідачем не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали про відкриття провадження у справі, вирішення відводу, безпідставне відхилення клопотань представника відповідача про витребування інших доказів є безпідставними. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи дотримався вимог ЦПК України. Крім цього, вказані доводи апеляційної скарги не впливають на суть вирішення спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу просила вирішити питання про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у зв`язку із переглядом справи в апеляційному суді.

Колегія суддів вважає, що в задоволенні представника позивача ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки до матеріалів справи доданий лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів цивільного судочинства) є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення ( п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За вимогами ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України).

Пунктом 2 ч.2 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник позивача Венерська Г.І. на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу не надала суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2022 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б.Перепелюк