Справа № 523/3369/22
Провадження №2/523/3063/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"07" вересня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Дашковської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником вказаного вище житлового будинку. Втім, на житловій площі зареєстрований його син, ОСОБА_2 , який за твердженням позивача не проживає на житловій площі в будинку більше одного року. На думку позивача, його син вибув на постійне місце проживання до іншого приміщення, а саме до квартири АДРЕСА_2 , власником якої він є. Посилаючись на вказані обставини позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою судді від 28.04.2022р. було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 31.05.2022р. було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи по суті в викликом сторін.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в призначені судові засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи направлялись повідомлення належним чином. Згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК). Крім того, відповідача було повідомлено про час та місце розгляду справи через СМС-повідомленнями на наявний у справі номер мобільного телефону.

В зв`язку з відсутністю відзиву, неповажною неявкою відповідача, справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить Ѕ частка житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, серії та номер НОМЕР_1 , виданого 24.03.2014р., реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області.

З наявних у справі відомостей убачається, що на житловій площі в спірному житловому будинку, крім позивача, з 27.07.2001р. зареєстрований ОСОБА_2 , який зареєструвавши своє місце проживання на вказаній вище житловій площі за згодою її власника, правомірно набув право його користування, як член сім`ї власника частки житлового будинку.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України.

Так, відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом.

Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку, що у випадку виникнення у члена сім`ї власника житла право її користування, таке право може бути припинено у встановленому законом порядку, зокрема в порядку, передбаченому ч.2 ст.405 ЦК України. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доведеності юридичного факту не проживання на житловій площі члена сім`ї власника житла понад один рік.

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу який би підтверджував не проживання ОСОБА_2 на спірній житловій площі понад один рік, як з моменту його реєстрації, так і з іншого періоду, що передував зверненню позивача до суду з даним позовом.

Наданий суду в якості доказу акт про не проживання судом до уваги не приймається, так як такий є недопустимим, оскільки підписи зазначених осіб не завірені уповноваженою на те особою. Крім того, сам по собі акт не може бути прийнятий судом, як безумовний доказ не проживання відповідача на спірної житлової площі та як підстава для задоволення позовних вимог.

Є безпідставні та недоведені посилання позивача про те, що відповідач є власником іншого житлового приміщення, а відтак не проживає на спірної площі понад один рік.

Таким чином, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є недоведеними, а відтак не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268,279,280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування - залишити без задоволення.

Заочне рішенням може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання рішення суду.

Повне рішення суду складено 07 вересня 2022р.

Суддя