Справа № 464/3004/20 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/823/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2022 року в складі судді Теслюка Д.Ю. у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації та звільнення земельної ділянки,-

встановив:

У червні 2020 року позивач Львівська міська рада звернувся до суду із позовом до відповідачів ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації та звільнення земельної ділянки.

Вимоги обґрунтовані тим, що 18.04.2014 державним реєстратором реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Бірак Є.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу) № 125825517 від 18.04.2014 щодо реєстрації права власності ОСОБА_6 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі ухвали Господарського суду Львівської області про затвердження мирової угоди між ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_6 у справі №914/541/14 від 08.04.2014.

29.05.2014 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу будівлі автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Луцевич М.Д., зареєстрований в реєстрі за №382. Крім цього, 29.05.2014 приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію вказаного нерухомого майна за ОСОБА_5 .

Вважає, що вказаний договір купівлі-продажу є незаконним та такий необхідно визнати недійсним, з огляду на те, що 09.04.2009 Львівською міською радою прийнято ухвалу №2580 «Про затвердження суб`єкту підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_6 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на АДРЕСА_1 ». Згідно із п.1 вказаної ухвали ФОП ОСОБА_6 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки на АДРЕСА_1 за рахунок земель, що не надані у власність або користування, за функцією використання земля комерції: 1.1. Площею 0,0187 га (у тому числі площею 0,0161 га у межах червоних ліній з обмеженнями без права капітального будівництва та посадки багаторічних насаджень) в оренду терміном на 5 років для влаштування та обслуговування тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки; 1.2. Площею 0,0184 га у сервітутне користування терміном на 5 років для забезпечення заїзду.

На виконання зазначеної ухвали, між власником земельної ділянки - Львівською міською радою та ОСОБА_6 укладено договір оренди земельної ділянки від 29.05.2009 №С-1468 на земельну ділянку загальною площею 0,0187 га (у тому числі площею 0,0161 га у межах червоних ліній) та проведено його державну реєстрацію.

Земельна ділянка передавалась в оренду для влаштування та обслуговування тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки, договір укладено строком на 5 років, а саме до 09.04.2014.

Згідно із п.17 договору самовільна забудова земельної ділянки заборонена.

Пункт 26 договору встановлював обмеження забудови земельної ділянки, зокрема, на орендовану земельну ділянку встановлено обмеження забудови згідно висновків управління архітектури від 13.03.2007 №3-Б-4321/2401 та згідно обмежень Львівського міського управління земельних ресурсів від 08.06.2006 №40/19/7901-15. Пункт 21 договору встановлював обов`язок орендаря після припинення дії договору повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому, порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до наказу Департаменту містобудування від 21.05.2012 №72 затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на проектування та встановлення тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки на два пости на АДРЕСА_1 (без фундаментів та без оформлення права власності).

Договір оренди припинив свою дію 09.04.2014 та надалі продовжений не був.

Разом з цим, в порушення згаданого п.21 договору, ОСОБА_6 не повернув земельну ділянку власнику - Львівській міській раді. Земельна ділянка була обтяжена неіснуючим, проте зареєстрованим у державному реєстрі прав та їх обтяжень, об`єктом нерухомості. Підставою для реєстрації права власності на тимчасовий збірно-розбірний павільйон автомийки слугувала мирова угода, укладена між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_8 , позивачем у даній справі виступав саме ОСОБА_6 .

При цьому, ОСОБА_6 , як стороні договору оренди земельної ділянки, на момент укладення мирової угоди було достеменно відомо про те, що така земельна ділянка є комунальною власністю Львівської міської ради, надана йому у тимчасове користування терміном на 5 років, не підлягає забудові та має бути повернута у стані, не гіршому ніж той, в якому була надана, однак незважаючи на це, останнім було здійснено самовільну забудову земельної ділянки, а судом затверджено мирову угоду у справі № 914/541/14 за позовом, який мав штучний характер, а саме мирова угода спрямована на шкоду правам власника земельної ділянки - територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради.

Враховуючи наведене, вважає, що державний реєстратор Бірак Є.В. не мав правових підстав для прийняття рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень №125825517 від 18.04.2014 щодо реєстрації права власності ОСОБА_6 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , а отже був зобов`язаний відмовити у проведенні реєстраційної дії.

Крім цього, ФОП ОСОБА_6 проектну документацію на будівництво будівлі автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 не розробив, декларацію про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації в інспекції архітектурно-будівельного контролю не подавав та не реєстрував, доказів будівництва відповідачем об`єкта нерухомості немає.

Таким чином, ОСОБА_6 жодного документа, який би підтверджував набуття ним права власності на вказану будівлю, та який є необхідним для реєстрації права власності, не надав і не міг надати, оскільки таких не існує.

Покликаючись на ч. 4 ст. 376 ЦК України, зазначає, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок, відтак земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0187 га підлягає звільненню та приведенню в попередній стан, шляхом знесення павільйону автомийки.

Просив скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01 (номер запису про право власності 5429263); визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної будівлі, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 який посвідчений приватним нотаріусом Луцевич М.Д. 29.05.2014, серія НАА номер 440608, зареєстрований в реєстрі за №382; скасувати державну реєстрацію права власності гр. ОСОБА_5 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01 (номер запису про право власності 5832461) та зобов`язати відповідача ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку з приведенням такої у попередній стан, шляхом знесення приміщення будівлі автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10.06.2021 застосовано заходи забезпечення позову у даній справі у виді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб та проведення будь-яких реєстраційних дій відносно вказаного нерухомого майна.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 січня 2021 року вказану ухвалу змінено, застосовано заходи забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти відповідачу ОСОБА_5 будь-які дії щодо відчуження будівлі автомийки, позначеної на плані літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м по АДРЕСА_1 ; заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, здійснювати реєстраційні дії щодо державної реєстрації набуття, зміни або припинення речових прав на будівлю автомийки, позначеної на плані літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2022 року у задоволенні позову Львівської міської ради до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року та зміненою постановою Львівського апеляційного суду від 11 січня 2021 року - скасовано.

Рішення суду оскаржив позивач Львівська міська рада, з рішенням не погоджується, вважає, що таке ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що оскаржуване рішення суду та відповідні висновки суду першої інстанції порушують право Львівської міської ради на вільне розпорядження своїм майном - земельною ділянкою.

Зокрема, договір купівлі-продажу нерухомого майна є незаконним та таким, що підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація права власності такою, що підлягає скасуванню.

Покликаючись на хронологію подій у спірних правовідносинах щодо відведення та надання земельних ділянок на АДРЕСА_1 ОСОБА_6 зазначає, що відповідні ділянки не надані у власність, за функцією використання - землі комерції, при цьому земельна ділянка передавалася в оренду для влаштування та обслуговування тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки, а згідно із п. 17 договору оренди самовільна забудова земельної ділянки заборонена.

Крім цього, у п. 21 договору встановлено обов`язок орендаря після припинення дії договору оренди повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Наказом Департаменту містобудування від 21.05.2012 №72 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та встановлення ФОП ОСОБА_6 тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки на два пости на АДРЕСА_1 (без фундаментів та без оформлення права власності)» затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на проектування та встановлення тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки на два пости на АДРЕСА_1 (без фундаментів та без оформлення права власності).

Договір оренди припинив свою дію 09.04.2014 у зв`язку із закінченням терміну, на який він укладався та надалі продовжений не був.

Натомість, ОСОБА_6 земельну ділянку не повернув, при цьому така була обтяжена неіснуючим об`єктом нерухомості, підставою для реєстрації права власності на тимчасовий збірно-розбірний павільйон автомийки слугувала мирова угода затверджена Господарським судом Львівської області у справі № 914/541/14.

Згідно відомостей, які містяться у реєстрі речових прав на нерухоме майно, інформація про прийняття декларації про готовність об`єкта до експлуатації за спірною адресою, відсутня.

Враховуючи наведене, державний реєстратор не мав правових підстав для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Договір від 29.05.2014 купівлі-продажу автомийки не міг бути укладеним, оскільки земельна ділянка на АДРЕСА_1 надавалася лише для встановлення збірно-розбірного павільйону.

Крім цього, у договорі купівлі-продажу вказано, що будівля автомийки розміщена на земельній ділянці, площею 0,0187 га наданій в оренду продавцеві згідно договору оренди землі, укладеного з Львівською міською радою, однак таке не відповідає дійсності, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу 29.05.2014 дія договору оренди закінчилася.

Окремо зазначає, що ОСОБА_6 проектну документацію на будівництво будівлі автомийки літ «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. на АДРЕСА_1 не розробив, декларацію про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації інспекції архітектурно-будівельного контролю не подавав та не реєстрував, доказів будівництва об`єкта нерухомості немає. На переконання апелянта, ОСОБА_6 здійснив незаконно будівництво будівлі автомийки.

Покликається на правові наслідки будівництва нерухомого майна, передбачені ст. 376 ЦК України, а також зазначає, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0187 га (кадастровий номер :03:001:0027) підлягає звільненню та приведенню у попередній стан, шляхом знесення павільйону автомийки.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача Львівської міської ради будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судове засідання не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_9 на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 у справі № 914/541/14, що оскаржувалася в апеляційному порядку, однак на даний час не скасована, не змінена і є такою, що набрала законної сили, затверджено мирову угоду від 08.04.2014, укладену між ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 , а відтак така є підставою виникнення у ОСОБА_6 права власності на автомийку літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене суд прийшоввисновку, що рішення державного реєстратора Бірака Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №125825517 від 18.04.2014 прийнято відповідно до закону, відтак позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , є такою, що не підлягає задоволенню.

В свою чергу, за висновком суду першої інстанції, позовні вимоги Львівської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. на АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню, як і зобов`язання його звільнити земельну ділянку з приведенням такої у попередній стан, шляхом знесення приміщення будівлі, оскільки є похідними від зазначеної вище вимоги.

Окремо суд зазначив, що оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог Львівської міської ради, тобто не встановлено порушення суб`єктивного права, наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія виходить з такого.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині 1 статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

Згідно із статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є власником автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01 (номер запису про право власності 5429263) (т. 1 а.с. 13-15).

Право власності на вказаний вище об`єкт нерухомого майна за відповідачем ОСОБА_5 зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 29.05.2014 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за №382 (т. 1 а.с. 18-21).

При цьому, з цієї ж інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 183643450 від 04.10.2019 слідує, що державним реєстратором Бірак Є.В. 18.04.2014 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 125825517 та зареєстровано за ОСОБА_6 право власності на будівлю автомийки літ. «1Ф-2», загальною площею 390,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01.

Підставою виникнення у ОСОБА_6 права власності зазначена ухвала Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 року по справі № 914/541/14, якою затверджено мирову угоду, укладену між ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що правовідносини в даній справі виникли з підстав, які зокрема врегульовані ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових права на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обмежень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Підстави для державної реєстрації прав визначені ст. 27 Закону.

При цьому, підстави для відмови у в державній реєстрації прав визначено у ст. 24 Закону.

Зокрема, підставою для відмови в державній реєстрації правна є те, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, чи подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п. 3, 4 ч. 1 цієї статті).

Повноваження державного реєстратора та порядок їх реалізації визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (зі змінами та доповненнями), постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127 (зі змінами та доповненнями).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою № 1127 від 25 грудня 2015 року.

Пунктами 6, 7 цього Порядку визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою особи шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Таким чином, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Вказаний за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19.

Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.

Так, станом на час прийняття державним реєстратором реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Біраком Є.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 125825517 від 18.04.2014, були чинними ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2014 та Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, враховуючи наведене колегія суддів погоджується із судом першої інстанції та вважає нерелевантними покликання позивача на ст.ст. 27, 28 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції станом на 09.06.2020.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в контексті заперечення набуття права власності ОСОБА_6 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2», загальною площею 390,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 з врахуванням порушень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом.

Відповідно до п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній станом на 18.04.2014, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній станом на 18.04.2014, обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком (п. 36 Порядку).

Відповідно до п.п. 11 п. 37 Порядку документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, а також не заперечується учасниками справи, ухвала Господарського суду Львівської області від 08.04.2014 у справі № 914/541/14 про затвердження мирової угоди оскаржувалась в апеляційному порядку Львівською міською радою, а також Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради як виконавчим органом Львівської міської ради, однак на даний час ухвала є у законній силі (т. 1 а.с. 119-149).

Іншими словами, підстава набуття права власності ОСОБА_6 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2», загальною площею 390,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , незважаючи на оскарження такої у відповідному судовому порядку, є чинною.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Крім цього, колегією суддів враховується те, що згідно із декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 03.06.2014 №85, об`єкт - автомийка літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. на АДРЕСА_1 , готовий до експлуатації, будівництво вважається закінченим.

25.09.2014 між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ФО ОСОБА_5 укладено договір №09-11/2014, відповідно до умов якого ЛМКП «Львівтеплоенерго» дає згоду на розміщення будівлі автомийки на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в межах охоронної зони магістральної ТЕЦ-1 між тепловою камерою ТК-921 та ТК-922 - трубопроводи тепломережі 2Ду700 мм надземної прокладки, а ФО взамін гарантує виконання взятих на себе зобов`язань згідно Договору. Згідно із п.1.2 договору охоронна зона тепломережі, згідно ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові мережі», не менше п`яти метрів від краю ізоляції трубопроводів по обидві сторони траси, забудові та приватизації не підлягає, може бути у користуванні з обмеженням по сервітуту.

Відповідно до висновку експерта № 61/20 від 09.11.2020, складеного за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, об`єкт під літ. «1Ф-2», загальною площею 390,6 кв.м. (автомийка), розташований на АДРЕСА_1 є об`єктом нерухомого майна, а отже, з огляду на наведені норми, право власності на такий об`єкт підлягало обов`язковій державній реєстрації.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що рішення державного реєстратора Бірака Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №125825517 від 18.04.2014 прийнято відповідно до вимог закону є обґрунтованим, а позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. на АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягає.

В свою чергу, позовні вимоги Львівської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 який посвідчений приватним нотаріусом Луцевич М.Д. 29.05.2014, серія НАА номер 440608, зареєстрований в реєстрі за №382 та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на будівлю автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м. по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01 (номер запису про право власності 5832461) є дійсно похідними від вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на цю ж будівлю, тому задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги про зобов`язання звільнити земельну ділянку з приведенням такої у попередній стан, шляхом знесення приміщення будівлі автомийки літ. «1Ф-2» загальною площею 390,6 кв.м, колегія суддів враховує таке.

09.04.2009 Львівською міською радою прийнято ухвалу №2580 «Про затвердження суб`єкту підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_6 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на АДРЕСА_1 ». Згідно із п.1 вказаної ухвали ФОП ОСОБА_6 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки на АДРЕСА_1 за рахунок земель, що не надані у власність або користування, за функцією використання - земля комерції: 1.1. Площею 0,0187 га (у тому числі площею 0,0161 га у межах червоних ліній з обмеженнями без права капітального будівництва та посадки багаторічних насаджень) в оренду терміном на 5 років для влаштування та обслуговування тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки; 1.2. Площею 0,0184 га у сервітутне користування терміном на 5 років для забезпечення заїзду.

На виконання зазначеної ухвали, між власником земельної ділянки Львівською міською радою та ОСОБА_6 укладено договір оренди земельної ділянки від 29.05.2009 №С-1468 на земельну ділянку загальною площею 0,0187 га (у тому числі площею 0,0161 га у межах червоних ліній) та проведено державну реєстрацію такого.

Земельна ділянка передавалась в оренду для влаштування та обслуговування тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки, договір укладено строком на 5 років, а саме до 09.04.2014.

Згідно із п.17 договору самовільна забудова земельної ділянки заборонена.

Пункт 26 договору встановлював обмеження забудови земельної ділянки, зокрема, на орендовану земельну ділянку встановлено обмеження забудови згідно висновків управління архітектури від 13.03.2007 №3-Б-4321/2401 та згідно обмежень Львівського міського управління земельних ресурсів від 08.06.2006 №40/19/7901-15. Пункт 21 договору встановлював обов`язок орендаря після припинення дії договору повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому, порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до наказу Департаменту містобудування від 21.05.2012 №72 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та встановлення ФОП ОСОБА_6 тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки на два пости на АДРЕСА_1 (без фундаментів та без оформлення права власності)» затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на проектування та встановлення тимчасового збірно-розбірного павільйону автомийки на два пости на АДРЕСА_1 (без фундаментів та без оформлення права власності).

Договір оренди припинив свою дію 09.04.2014.

Так, підставою позову у цій частині позивач вказує на відсутність можливості реалізації права власності на земельну ділянку, як на майно, що знаходиться на власності територіальної громади.

Частина друга статті 120 ЗК України закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписом цієї частини визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду (див висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16).

Згідно із принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц).

Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (див. пункт 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Колегія суддів звертає увагу на те, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда (частина третя статті 7 Закону України «Про оренду землі»).

Договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці (абзац восьмий частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі»).

Після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене (див. постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду 19 червня 2018 року у справі № 922/3655/17, від 7 листопада 2018 року у справі №910/20774/17).

Іншими словами, з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (див. пункти 8.16 і 8.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Враховуючи наведене, після переходу до відповідача ОСОБА_5 права власності на автомийку право користування земельною ділянкою, на якій така розташована, припинено щодо ОСОБА_6 , однак діє на тих самих умовах стосовно ОСОБА_5 , як нового власника автомийки, тому вимоги Львівської міської ради, які стосуються земельної ділянки також не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не є та висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2022 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 вересня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк