Дата документу 06.09.2022 Справа № 337/2383/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2383/20
Провадження №22-ц/807/1566/22
Головуючий в 1-й інстанції Кучерук І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2022 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 06 травня 2022 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, третя особа Координаційний центр з надання правової допомоги, про захист честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. У позові вказано, що вона з 11.01.2017 р. по 11.05.2019 р. працювала в Другому Запорізькому місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги: з 11.01.2017 р. по 02.04.2017 р. на посаді головного спеціаліста відділу правопросвітництва, з 03.04.2017 р. на посаді начальника відділу представництва. З 11.05.2019 р. її було звільнено у зв`язку з реорганізацією Другого запорізького місцевого центру з надання БВПД за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП (із скороченням штату працівників). Під час розгляду Хортицьким районним судом м. Запоріжжя цивільної справи за її позовом про поновлення на роботі Запорізьким центром БВПД, серед інших додатків до відзиву на позовну заяву, було надано характеристику за підписом ОСОБА_2 (колишнього директора Другого запорізького місцевого центру з надання БВПД). Зазначена характеристика містить інформацію, яка не відповідає дійсності, тобто містить вигадані або умисно перекручені факти, які порочать честь, гідність та ділову репутацію. З даною характеристикою позивачка раніше ознайомлена не була, більше того їй взагалі нічого не було відомо про її існування. Під час вирішення питання про переведення її у реорганізований Запорізький місцевий центр БВПД керівництвом (головою комісії з реорганізації) центру безпідставно було використано саме негативну характеристику, про складання і існування якої ніхто не повідомляв. Негативна характеристика не має дати, складена не на фірмовому бланку, прізвище позивачки у тексті 17 разів наведено неправильно, факти які викладені в негативній характеристиці не відповідають дійсності. Всі вище перелічені недоліки в характеристиці найімовірніше свідчать про те, що складали її сторонні особи, які мали намір перешкоджати в отриманні керівної посади у реорганізованому центрі БВПД, і лише потім цей текст надали для підписання ОСОБА_2 , після чого сканований документ, надіслали до Координаційного центру з надання правової допомоги (м. Київ). Позивачка просила суд визнати інформацію викладену в характеристиці (без дати, не на фірменному бланку) не достовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. Зобов`язати відповідача - ОСОБА_2 та співвідповідача Запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, спростувати недостовірну інформацію викладену в характеристиці (без дати, не на фірменному бланку), у строк не пізніше п`яти днів з дня набрання рішення суду законної сили, у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом: відкликання характеристики з Координаційного центру з надання правової допомоги; направлення спростування (Рішення суду по справі) на ім`я керівників: Регіонального центру з надання БВПД у Донецькій та Запорізьких областях, Координаційного центру з надання правової допомоги.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2022 року, позивні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано інформацію викладену в характеристиці (без дати, не на фірменному бланку) частково не достовірною.

Визнано не достовірною інформацію викладену в характеристиці, а саме:

в Абзаці 6 в частині «Накази про уповноваження ОСОБА_3 на складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді з інших питань не видавалися»;

в Абзаці 7 в частині «Так, наприклад, від Громадської організації «100 відсотків життя» надходила скарга на дії ОСОБА_3 , яка, за ствердженням скаржників, під час виконання своїх посадових обов`язків діяла всупереч інтересів клієнта, підбурювала його відмовитись від надання правової допомоги.»

в Абзаці 9 в частині «Непоодинокі випадки відмови складати письмові правові консультації клієнтами центру..»;

в Абзаці 12 в частині «… подяк …клієнтів Центру не має».

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись частково із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог позову та ухвалити у зазначеній частині нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем у справі надано беззаперечні докази на підтвердження заявлених позовних вимог, між тим судом першої інстанції відмовлено у задоволенні частини вимог позову безпідставно, посилаючись, лише на думку та пояснення відповідачів, які не доведені належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивач пред`являючи вимоги до відповідача ОСОБА_2 , звернувся з позовом до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_2 підписуючи спірну характеристику діяв не особисто, а від імені юридичної особи. У зв`язку із чим у задоволенні вимог позову до ОСОБА_2 необхідно було відмовити. Крім того,задовольняючи вимоги позову частково суд першої інстанції вийшов за межі вимог позову.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення в частині задоволення вимог позову, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом № 229-к від 18.05.2015 року, ОСОБА_2 призначений з 02.06.2015 року на посаду директора Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.1 а.с. 166).

Наказом № 284-к від 16.07.2019 року, ОСОБА_2 звільнено з посади директора Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.1 а.с. 171).

Наказом № 228-к від 28.05.2015 року, ОСОБА_4 призначена з 02.06.2015 року на посаду директора Першого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.2 а.с. 48).

Наказом № 61 від 31.03.2017 року, ОСОБА_1 переведена на посаду начальника відділу представництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з 03.04.2017 року(т.2 а.с. 71).

Впродовж 2017 року 2019 року ОСОБА_1 , наказами, уповноважувалась на надання безоплатної вторинної правової допомоги, та приймала участь у судових засіданнях(т.2 а.с.72-82, 84, 139-155).

Відповідно до листа № 01-29/223.1 від 09.04.2019 року, директору Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 , пропоновано надати характеристику ділових якостей та продуктивності праці начальника відділу представництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 за час роботи в центрі, для вирішення питання щодо можливого заміщення вакантних посад(т.1 а.с.167).

Директор Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 10.04.2019 року направив характеристику начальника відділу представництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 (т.1 а.с.168-170).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 25.04.2019 року до директора Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, вона просить призначити її на посаду начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.2 а.с.39).

Директор Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 , 26.04.2018 року направила до Координаційного центру з надання правової допомоги подання щодо погодження призначення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.1 а.с.203).

Другим Запорізьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, 27.04.2017 року і 22.04.2019 року оформлені позитивні характеристики на ОСОБА_1 та підписані директором ОСОБА_2 ( т.1 а.с.14, 15).

Наказами у період з 2017 року по 2019 рік, ОСОБА_1 виплачувались премії за результати роботи і з нагоди свят(т.1 а.с.20-23, 25-52).

Наказом № 14-к від 10.05.2019 року, ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника відділу представництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з 11.05.2019 року у зв`язку з реорганізацією(т.1 а.с.24).

Відповідно до листа № 341 від 09.10.2019 року, БО «Мережа 100 відсотків життя Запоріжжя», меморандум між цією організацією та ОСОБА_5 місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, не укладався(т.1 а.с.90).

В продовж 2017 року по 2019 року, на ОСОБА_1 , від фізичних осіб оформлювалися письмові подяки, адресовані директору Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 (т.1 а.с.104-107).

В продовж 2017 року по 2019 року, ОСОБА_1 отримувала сертифікати про проходження тренінгів(т.1 а.с.108-112).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 до суду надані списки клієнтів(т.1 а.с.113-118) та ксерокопія журналу(ймовірно) клієнтів(т.1 а.с.119-131).

Відповідно до листа Координаційного центру з надання правової допомоги від 07.05.2019 року, не погоджено призначення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.2 а.с.45).

Відповідно до супровідного листа від 26.04.2019 року, директор Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 , на запит, направив директору Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги працівників ОСОБА_1 і ОСОБА_6 (т.2 а.с.44).

Директору Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги надходила скарга ОСОБА_7 на некомпетентні дії ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 175-178).

Матеріали справи містять три характеристики на ОСОБА_1 (т.1 а.с.14, 15, 16, 169-170, т. 3 а.с.108), та виходячи з пояснень сторін, судом розглядається Характеристика (без дати), на начальника відділу представництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 підписана директором Другого Запорізького центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 (т.1 а.с.16, 169-170, т. 3 а.с.108).

Позивачем вказується як на недостовірні відомості у характеристиці і оспорюється нею:

Абзац 6:

«займалася справами про розлучення»

Абзац 6:

«Накази про уповноваження ОСОБА_3 на складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді з інших питань не видавалися у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_3 достатнього досвіду і кваліфікації».

Абзац 7:

«Облік клієнтів, яким ОСОБА_3 надавала таку допомогу не проводився, у зв`язку з їх незначною кількістю та відсутністю у неї доступу до КІАС».

Абзац 7:

«Мали місце випадки звернень клієнтів до керівництва Центру з приводу непорозумінь з ОСОБА_3 та низької якості надання правової допомоги. Так, наприклад, від Громадської організації «100 відсотків життя» надходила скарга на дії ОСОБА_3 , яка, за ствердженням скаржників, під час виконання своїх посадових обов`язків діяла всупереч інтересів клієнта, підбурювала його відмовитись від надання правової допомоги. ОСОБА_8 було зроблено усне зауваження з цього приводу».

Абзац 8:

«За час роботи начальником відділу ОСОБА_3 фактично не проявляла будь-які організаторські здібності. У зв`язку із негативним сприйняттям деяких доручень директора Центру ОСОБА_3 мала усні зауваження».

Абзац 9:

«Непоодинокі випадки відмови складати письмові правові консультації клієнтами центру, брати участь у право просвітницьких заходах»,

«Налагоджувати взаємодію з іншими відділами Центру пояснювала відсутністю зазначених обов`язків у посадовій інструкції».

«Власної ініціативи, спрямованої на удосконалення процедури надання безоплатної первинної та вторинної правової допомоги, не проявляла».

Абзац 10:

«Під час виконання своїх функціональних обов`язків щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_3 часто зверталася за порадами до інших юристів центру, що сприймалось як нездатність брати особисту відповідальність за прийняття рішень».

Абзац 11:

«Нездатність зберігати самоконтроль, стриманість, а також постійна конфліктність ОСОБА_9 призвели до втрати поваги і дружніх стосунків серед працівників Другого запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги».

Абзац 12:

«Участь у наповненні довідково-інформаційної платформи правових консультацій «WikiLegalAid» ОСОБА_3 не приймала, грамот, подяк керівництва, клієнтів Центру не має».

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що інформація у характеристиці «займалася справами про розлучення» не можливо вважати недостовірною інформацією, так як це підтверджено матеріалами справи, і крім того речення вирване із контексту характеристики, так як ОСОБА_1 призначалась для надання безоплатної вторинної правової допомоги також, і у тому числі, з щодо стягнення аліментів, трудовим спорам. Отримання ОСОБА_1 сертифікатів про проходження тренінгів (т.1 а.с.108-112), не може свідчити підтвердженням твердження позивачки про недостовірність інформації про її не участь саме у правопросвітницьких заходах. Надані ОСОБА_1 до суду списки клієнтів (т.1 а.с.113-118) яким вона за її твердженнями надавала безкоштовну правову допомогу за особистим дорученням ОСОБА_2 , достеменно не свідчать про надання допомоги, саме в обсязі вказаному позивачкою, та приймаються судом в частині документального підтвердження (подяки, процесуальні документи). З наданих ОСОБА_1 до суду ксерокопії листків журналу(ймовірно) клієнтів (т.1 а.с.119-131) не можливо встановити ким саме надавалась правова допомога, та оформлення ймовірного журналу не відповідає вимогам діловодства. Також у судовому засіданні та поясненнями сторін, судом встановлено, що ОСОБА_1 не мала доступу до КІАС. Посилання позивачки на недостовірність: «За час роботи начальником відділу ОСОБА_3 фактично не проявляла будь-які організаторські здібності»; «Налагоджувати взаємодію з іншими відділами Центру пояснювала відсутністю зазначених обов`язків у посадовій інструкції»; «Власної ініціативи, спрямованої на удосконалення процедури надання безоплатної первинної та вторинної правової допомоги, не проявляла»; « ОСОБА_3 часто зверталася за порадами до інших юристів центру, що сприймалось як нездатність брати особисту відповідальність за прийняття рішень»; «Нездатність зберігати самоконтроль, стриманість, а також постійна конфліктність призвели до втрати поваги і дружніх стосунків серед працівників», суд вважав безпідставними, так як зазначена у характеристиці інформація є відображенням оціночних суджень керівництва Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо особистих та ділових якостей працівника ОСОБА_1 , тобто викладені відомості сформовані на підставі суб`єктивного аналізу ставлення відповідача до виконання позивачем службових обов`язків. Суд критично оцінив твердження позивачки про те, що основна мета спірної характеристики, це підстава щодо усунення від призначення на керівну посаду в новостворену установу при реорганізації, та Координаційний центр не погодив її кандидатуру на посаду через характеристику, так як у тексті подання щодо погодження призначення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу «Запорізьке бюро правової допомоги» Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(т.1 а.с.203), також вказано, що раніше відповідно до подання директора Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, Координаційним центром з надання правової допомоги було погоджено призначення ОСОБА_10 на посаду начальника «Запорізьке міське правової допомоги», та на вимогу ОСОБА_1 просить розглянути можливе призначення. Так як судом встановлено, що відповідно до листа № 341 від 09.10.2019 року, БО «Мережа 100 відсотків життя Запоріжжя», меморандум між цією організацією та Другим Запорізьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, не укладався(т.1 а.с.90), то твердження у характеристиці, а саме: «Так, наприклад, від Громадської організації «100 відсотків життя» надходила скарга на дії ОСОБА_3 , яка, за ствердженням скаржників, під час виконання своїх посадових обов`язків діяла всупереч інтересів клієнта, підбурювала його відмовитись від надання правової допомоги.», не знайшли свого підтвердження, і суд вважав його не достовірним. Враховуючи, що в продовж 2017 року по 2019 року, на ОСОБА_1 , від фізичних осіб оформлювалися письмові подяки, адресовані директору Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 (т.1 а.с.104-107), то посилання у оскаржуваній характеристиці на те, що «… подяк …клієнтів Центру не має», суд вважав не достовірними. Також суд вважав не достовірним твердження «Непоодинокі випадки відмови складати письмові правові консультації клієнтами центру..», так як суду не надано відповідних доказів не поодинокості. Твердження у характеристиці: «Накази про уповноваження ОСОБА_3 на складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді з інших питань не видавалися», суд вважав такими, що в не повній мірі відповідають дійсності, та не достовірні, так як матеріалами справи підтверджене приймання участі, уповноваження позивача з інших питань, окрім справ про розлучення, стягнення аліментів, трудовим спорам. Крім того складання процесуальних документів та представництво інтересів в суді не можливе без відповідно уповноваження, що відповідає самій суті надання безоплатної вторинної правової допомоги. Суд вважав, що у справі відсутні належні і допустимі докази, які б підтвердили факт того, що керівництво Другого Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги діяло з метою принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача. Також, у зв`язку з об`єктивною неможливістю встановлення місцезнаходження оригіналу оспорюваної характеристики, позовні вимоги в частині її відкликання, не можуть бути задоволені.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно із частиною четвертою статті 32 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Частиною першою статті 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація (частина перша статті 201 ЦК України).

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканим. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Позови про захист гідності, честі та ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Позови про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Згідно із роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом (абзац 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Сама позивачка у позові зазначає, що під час розгляду Хортицьким районним судом м. Запоріжжя цивільної справи за її позовом про поновлення на роботі, Запорізьким центром БВПД, серед інших додатків до відзиву на позовну заяву, було надано характеристику за підписом ОСОБА_2 . Зазначена характеристика на думку позивача містить інформацію, яка не відповідає дійсності, тобто містить вигадані або умисно перекручені факти, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію. Крім того, на думку позивача, інформація, яка викладена у характеристиці, зокрема стала підставою для відмови у погодженні її кандидатури на зайняття посади начальника відділу Запорізького бюро правової допомоги.

Таким чином, вказана характеристика, була доказом під час провадження у цивільній справі№ 337/2370/19 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, Координаційного центру з надання правової допомоги, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, а тому інформація яка в ній міститься не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року, позов ОСОБА_1 до Запорізького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, Координаційного центру з надання правової допомоги, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року у цій справі залишено без змін.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2022 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

У задоволенні вимог позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Запорізький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, третя особа Координаційний центр з надання правової допомоги, про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 08 вересня 2022 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков