КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/8044/21 Головуючий у 1-й інст. - Белоконна І.В.
Апеляційне провадження 22-ц/824/2313/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Посилалась на те, що з відповідачем вона має малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, з моменту народження діти проживають разом з матір`ю. На даний час діти разом з позивачем проживають у її квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідач проживає окремо. Згоди щодо місця проживання дітей сторони не дійшли.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 08 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги

Посилається на те, що відповідно до акту обстеження умов проживання та висновку органу опіки зазначено, що діти постійно проживають з матір'ю.

Посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що з лютого 2020 року відповідач почав маніпулювати дітьми, погрожуючи не повернути дітей матері після візитів дітей до місця проживання батька.

Крім того, представником позивача у суді першої інстанції зазначалось, що з вересня 2021 року старша донька відвідує психолога у зв'язку з постійними маніпуляціями батька.

Посилається на те, що причиною звернення з даним позовом до суду стало те, що існує реальна загроза того, що батько може забрати дітей і не повернути матері. Крім того, відповідно до скріншотів переписки сторін, батько просить надати фото дітей для отримання грін карти США.

Також, посилається на те, що для дітей які постійно проживають з матір'ю, мають усталені зв'язки у школі, з друзями, в гуртках не визначення місця проживання буде мати наслідком негативний вплив на інтереси дітей, оскільки без рішення суду про місце проживання дітей з матір'ю, батько може у будь - який час викрасти дітей та не повернути.

Посилається на те, що суд першої інстанції зазначає, що діти проживають як разом з матір`ю , так і разом з батьком, вказане не відповідає дійсності, оскільки батько час від часу у вихідні забирає дітей до себе у заміський будинок. Зазначає те, що суд першої інстанції не розрізняє поняття «постійне місце проживання» та «місце перебування»

Від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

Посилається на те, що спір між матір'ю та батьком щодо місця проживання дітей відсутній, згода досягнута та обставини спору позивачем доказово не підтверджено.

Крім того, посилається на те, що прохання батька про надання фото дітей пов'язане з заповненням анкети на участь у розіграші на отримання грін карти, та жодним чином не свідчить про наміри батька у неповерненні дітей.

Крім того, аргументи представника позивача про те, що у разі не прийняття рішення суду про визначення місця проживання дітей для дітей виникнуть негативні наслідки у вигляді їх викрадення батьком та неповернення матері безпідставні, маніпулятивні та доказово не підтверджені.

Посилається на те, що факт загрози не повернення дітей представником позивача доказово не доведений та грунтується на припущеннях. Також зазначає про те, що твердження представника позивача про маніпулювання дітьми безпідставні та бездоказові, а обгрунтування направлені на формування хибного уявлення про дійсні обставини.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обидві сторони у справі беруть активну участь у житті дітей, займаються вихованням, утримують матеріально. Всі рішення намагаються приймати дбаючи про найкращі інтереси спільних дітей.

Крім того, визначення місця проживання дітей з одним з батьків може негативно вплинути на їхні інтереси, які в даний час забезпечуються обома батьками. У подальшому, у зв`язку із змінами у ставленні когось з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, зміна прихильності дітей до когось одного з батьків питання про визначення місця проживання дітей може бути предметом повторного розгляду органу опіки та піклування чи суду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а. с. 15-16, т.1).

Діти зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , але фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання та встановлено, що для проживання та виховання дітей створені належні умови. Діти забезпечені одягом, взуттям, іграшками та книжками за віком.

Відповідач надав документи на підтвердження ним участі у вихованні та спілкуванні з дітьми та матеріальному забезпеченні.

Відповідно до висновку Оболонської РДА в м. Києві № 104-7588 від 16 вересня 2021 року про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини були присутні обоє батьки. Мати дітей підтримала своє бажання визначити місце проживання дітей разом з нею. Батько повідомив, що не заперечує проти того, щоб діти проживали з матір`ю, проте заперечує аби це було визначено рішенням суду, оскільки це надасть матері право вивозити дітей за кордон без його згоди (а.с.114-115, т.1).

Із висновку вбачається, що Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає, що відсутні правові підстави для визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтями 15, 16 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Аналіз вказаних положень національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, для оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи апеляційної скарги про те, що існує реальна загроза того, що батько може забрати дітей і не повернути матері, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано суду доказів цього твердження відповідно до приписів статтей 76-81 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження апеляційної скарги про те, що діти постійно проживають з матір'ю не відповідає дійсності, акт обстеження житлово - побутових умов долучений позивачем до апеляційної скарги не є належним доказом в розумінні ЦПК України та не приймається апеляційним судом до уваги, оскільки він не підтверджує факт проживання дітей з матір`ю.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що обоє батьків беруть активну участь у житті дітей, займаються вихованням та утримають матеріально.

Твердження апеляційної скарги про те, що отримання аліментів вказує на те, що діти проживають з позивачем, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на час прийняття рішення про сплату аліментів не було прийнято рішення Служби у справах дітей та сім`ї чи рішення суду про визначення місця проживання дітей.

Враховуючи вищевикладене, визначення місця проживання дітей з одним із батьків може негативно вплинути на інтереси дітей , які в даний час забезпечуються обома батьками та кожен з батьків займається дітьми.

Доводи апеляційної скарги про те, що актом наданих послуг № 18 від 16 вересня 2021 року про надання психологічних консультації для дочки ОСОБА_4 підтверджується те, що батько постійно маніпулює дітьми колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не є належним доказом відповідно до приписів статтей 76-81 ЦПК України так, як не містить інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, твердження представника позивача про маніпулювання дітьми безпідставні та бездоказові, а обґрунтування направлені на формування хибного уявлення про дійсні обставини.

Твердження апеляційної скарги про те, що скріншоти переписок від 01 листопада 2021 року підтверджують те, що існує реальна загроза того, що відповідач може забрати або викрасти дітей і не повернути позивачеві, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Прохання батька про надання фото дітей пов`язане з заповненням анкети на участь у розіграші на отримання грін карти жодним чином не свідчить про наміри батька у неповерненні дітей.

Крім того, надана переписка є не повною, вирвана з послідовного часового контексту відносин та не може розглядатися судом, як достовірний доказ.

Тобто, факт загрози неповернення дітей відповідачем позивачу доказово не доведений та ґрунтується на припущеннях.

До апеляційного суду 26 серпня 2022 року від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надійшло клопотання щодо штучності спору.

12 серпня 2022 року представник позивача електронною поштою направила на адресу відповідача вкладення, а саме» протокол про наміри» від 12 серпня 2022 року.

Предметом «протоколу про наміри» від 12 серпня 2022 року є врегулювання та закінчення судових спорів між сторонами, домовленості сторін щодо відмови від претензій матеріального та морального характеру одна до одної з питань утримання та участі у вихованні дітей, встановлення періоду фактичних шлюбних відносин та поділу спільно нажитого майна.

Як вбачається із змісту «протоколу про наміри» від 12 серпня 2022 року позивач зобов`язується подати заяву про залишення апеляційної скарги без розгляду та закрити провадження у справі № 756/8044/21 про визначення місця проживання дітей, укласти нотаріально засвідчений договір щодо порядку участі ОСОБА_3 у вихованні спільних дітей в обмін на визнання відповідачем за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 та ряд інших поступок на користь позивача в ініційованих нею судових спорах до відповідача. (а.с.78-89, т.2).

Направлення позивачем відповідачу «протоколу про наміри» з пропозицією укласти мирову угоду щодо виховання дітей спростовує твердження позивача щодо наміру відповідача викрасти, вивезти та не повертати їй дітей.

Враховуючи встановлені обставини справи колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли підтвердження доказами відповідно до приписів статтей 76-81 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Othersv. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2022 року.

Головуючий

Судді