Справа № 127/6941/22
Провадження № 2/127/906/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., секретаря Тронт М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованого гаража,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованого гаража та просила знести самочинно побудований ОСОБА_2 гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок позивачки ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі витрати, пов`язані із виконанням рішення суду та знесенням самочинно побудованого ОСОБА_2 гаражу за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачем ОСОБА_2 не виконується рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2016 року у справі № 127/22791/15-ц, яке набрало законної сили.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2022 року було залишено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованого гаража без руху.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2022 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шишковська А.Б. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Покоєвич А.О. у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, оскільки стороною позивача невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом установлено такі фактичні обставни справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Такий висновок узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною; спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату; спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Однак, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2016 року у справі № 127/22791/15-ц було зобов`язано ОСОБА_2 усунути ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно побудованого гаража за рахунок відповідача ОСОБА_2 (а.с. 7-8).

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 127/22791/15-ц рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2016 року було залишено в силі (а.с. 9-13).

Однак, станом на час розгляду справи судом вказане рішення суду не виконане, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14-15) та не заперечувалося відповідачем ОСОБА_2 і його представником адвокатом Покоєвичем А.О. у судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 265 ЦК України, у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Згідно зі ст. 435 ЦК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання; підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

На переконання суду, знесення самочинно побудованого гаражу саме за рахунок відповідача ОСОБА_2 , є способом (порядком) виконання рішення суду, який може бути змінений за заявою стягувача у порядку, передбаченому ст. 435 ЦК України, а не шляхом пред`явлення окремого позову, що є не вірно обраним способом захисту.

Таким чином, суд доходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованого гаража слід відмовити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 2, 11, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 435 ЦПК України, на підставі ст. 15,16 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задовленні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованого гаража відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 )

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 )

Повний текст рішення суду складено 08.09.2022 року.

Суддя