Провадження № 22-ц/824/2973/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БРСМ-Нафта», Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 01 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БРСМ-Нафта», Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ТОВ «БРСМ-Нафта» та ТОВ «Євро Смарт Пауер» звернулися до суду із вказаним позовом, який мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_13 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 було викладено статтю «ІНФОРМАЦІЯ_14», а також відео-запис програми «ІНФОРМАЦІЯ_15 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5». Даний відеозапис телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_15 з ОСОБА_1» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», був викладений ІНФОРМАЦІЯ_16 також і на youtube каналі «BIHUS info» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_17.

В даному відеозаписі телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_15» з ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», що поширена на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 та на youtube каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » розповідається про «політичну партію ОСОБА_4 », та її тіньове фінансування мережею АЗС під брендом «БРСМ-Нафта» через певну ОСОБА_5 . Із зазначених матеріалів, оприлюднених відповідачами, вбачається, що тіньовим фінансуванням політичної партії «Партія ОСОБА_4» займається ОСОБА_5 , що є топ-менеджером мережі АЗС «БРСМ Нафта». Окрім того, відповідачі зазначають, що ОСОБА_4 цінують гроші від БРСМу , та що група БРСМ спонсорує Партію ОСОБА_4 .

Вважають, що фактично відповідачі звинувачують мережу АЗС «БРСМ-Нафта» у фінансуванні політичної партії «Партія ОСОБА_4», що на думку позивачів є негативною та

- 2 -

недостовірною інформацією. Позивачі вказують, що відповідачі спільними діями створили відеоматеріал та поширили його в мережі Інтернет, зокрема, на сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 , в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_15 з ОСОБА_1». Виробником даної телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_15» також є ГО «ТОМ 14», що встановлено рішенням Печерського районного суду м.Києва від 30 березня 2018 року у справі № 757/29725/17 та рішенням Подільського районного суду м.Києва від 03 липня 2020 року у справі № 758/2931/19. Даними рішеннями суду ГО «ТОМ 14» та ОСОБА_1 зобов`язано спростувати інформацію на веб сайті ІНФОРМАЦІЯ_18, а відтак ці рішення є доказами того, що виробником і автором даної телепрограми є ОСОБА_1 . Позивачі вказують, що у зазначеному відеозаписі йде мова про БРСМ-Нафта та відображено АЗС БРСМ-Нафта. Поширеною інформацією звинувачується саме ТОВ «БРСМ-Нафта» та ТОВ «Євро Смарт Пауер» (як бренду мережі АЗС БРСМ-Нафта») у причетності до тіньового фінансування політичної партії «Партія ОСОБА_4». Ця інформація не відповідає дійсності, позивачі не фінансували та не фінансують жодну політичну партію, докази цьому відсутні. Посилання відповідачів, що таке фінансування здійснюється позивачами через ОСОБА_5 , як топ-менеджера БРСМ-Нафта, також не підтверджено належними доказами, оскільки, зазначена особа у позивачів не працює. Крім того, із відповідей політичної партії «Партія ОСОБА_4» вбачається, що позивачі не фінансують її та поширена інформація на вказаному веб-сайті не відповідає дійсності. Поширена відповідачами інформація є негативною для позивачів. В мережі інтернет, як наслідок, розпочалась потужна інформаційна атака щодо мережі БРСМ-Нафта із поширенням негативної інформації та закликами бойкотувати цю мережу, що завдає удару діловій репутації ТОВ «Євро Смарт Пауер». Такі дії призли до зниження ділової репутації, та, як наслідок, зменшило прибуток товариства. Поширення відповідачами неправдивої інформації про позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер» завдало моральної шкоди позивачу внаслідок приниження ділової репутації через підрив довіри до товариства, що оцінено товариством в сумі 200000 грн. Крім того, внаслідок поширення недостовірної інформації ТОВ «Євро Смарт Пауер» зазнало реальних збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 305000 грн., оскільки, зокрема ТОВ «Гросетто» після ознайомлення із вказаним відео сюжетом відмовилось підписувати договори та співпрацювати із мережею БРСМ-Нафта. З огляду на викладене, позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

У зв`язку із наведеним просили:

1) визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права на ділову репутацію позивачів інформацію щодо фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4», розповсюджену та оприлюднену відповідачами у відео сюжеті програми журналіста ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_15» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_6 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме у фразах:

-озвучених з 28 хв.39 секунди (прямий текст ОСОБА_1 ): «Нині джерело фінансування, ну знаєте, могло б, робити це легально і публічно, це великий гравець, відомий навіть бренд, в нього точно є гроші, але він чомусь вирішив робити це з тіні, розкидаючи готівку»;

-озвучених з 30 зв.24 секунди (прямий текст): «Справжній володар кешу ОСОБА_4 увесь цей час теж був у переписці. Пам`ятаєте контрлерку фінансів ОСОБА_5? Вона не лише контролює фінанси, во їх і видає»;

-озвучених з 31 хв.01 секунди (прямий текст ОСОБА_2 ): « Зате ОСОБА_5 є керівником цілої низки компаній, назви яких не суттєві, адже за ними стоїть один відомий бренд « БРСМ Нафта ». Простими словами вона топ-менеджер БРСМу . Гроші в чаті теж йдуть від неї. Паливо для ОСОБА_4 теж від БРСМу . Проте, це навіть не

- 3 -

іронія, але гроші від БРСМу ОСОБА_4 цінують, більше ніж паливо від БРСМу »;

-озвучених на 33 хв. 35 секунді (прямий текст ОСОБА_3 ): «Ми хотіли запитати як давно група БРСМ спонсорує Партію ОСОБА_4 і на яку суму загалом».

2) зобов`язати ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4», аналогічним способом шляхом оголошення ОСОБА_1 у відео-сюжеті програми «ІНФОРМАЦІЯ_15» на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 у розділі «Новини» інформаційного матеріалу без власних зауважень та коментарів такого змісту: «В програмі «ІНФОРМАЦІЯ_15» була поширена недостовірна інформація про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4». Спростовую зазначену інформацію, повідомляючи, що жодним чином БРСМ-Нафта не фінансує політичну партію «Партія ОСОБА_4», та немає жодного відношення до неї».

3) зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4» аналогічним способом шлязом оголошення ОСОБА_2 у відео-сюжеті програми «ІНФОРМАЦІЯ_15» на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 у розділі «Новини» інформаційного матеріалу без власних зауважень та коментарів такого змісту: «В програмі «ІНФОРМАЦІЯ_15» була поширена недостовірна інформація про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4». Спростовую зазначену інформацію, повідомляючи, що жодним чином БРСМ-Нафта не фінансує політичну партію «Партія ОСОБА_4», та немає жодного відношення до неї».

4) зобов`язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4» аналогічним способом шлязом оголошення ОСОБА_3 у відео-сюжеті програми «ІНФОРМАЦІЯ_15» на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 у розділі «Новини» інформаційного матеріалу без власних зауважень та коментарів такого змісту: «В програмі «ІНФОРМАЦІЯ_15» була поширена недостовірна інформація про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4». Спростовую зазначену інформацію, повідомляючи, що жодним чином БРСМ-Нафта не фінансує політичну партію «Партія ОСОБА_4», та немає жодного відношення до неї».

5) зобов`язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4» аналогічним способом шляхом опублікування на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 інформаційного текстового матеріалу без власних зауважень та коментарів такого змісту: «В програмі «ІНФОРМАЦІЯ_15» була поширена недостовірна інформація про фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4» черещ ОСОБА_5». Спростовуємо зазначену інформацію, повідомляючи, що жодним чином БРСМ-Нафта не фінансує політичну партію «Партія ОСОБА_4» та немає жодного відношення до неї».

6) зобов`язати відповідачів видалити відео-запис телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_15 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на веб-сайті youtube.com за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10.

7) стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер» моральну шкоду в сумі 200000 грн.

8) стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер» упущену вигоду в сумі 305000 грн.

9) стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача ТОВ «Євро Смарт Пауер» судовий збір в сумі 12619,80 грн., а на користь позивача ТОВ «БРСМ-Нафта» судовий збір в сумі 5044,80 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 01 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

- 4 -

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачі ТОВ «БРСМ-Нафта» та ТОВ «Євро Смарт Пауер» подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким їх позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про недоведеність того факту, що саме відповідачі є власниками (реєстраторами) веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_18 і як наслідок, що вони є належними відповідачами.

- суд не врахував, що відповідачі є акторами та першоджерелом інформації і даний позов, в першу чергу, подавався до відповідачів, як до осіб, які першочергово поширили недостовірну інформацію у вигляді своїх особистих коментарів, являючись її авторами, та першоджерелом, а не як до власників веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно неможливо говорити, що вони не мають жодного відношення до поширення інформації, що є предметом даного спору.

- висновки суду про відсутність доказів надання відповідачам доступу до веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 або створення обліковою запису на ньому є помилковими, бо суд не надав оцінки жодним обставинам та доказам, з яких вбачається, що відповідачі таки мають пряме відношення до веб-сайгу ІНФОРМАЦІЯ_3 та можливість впливати на політику висвітлення інформації та публікацію матеріалів на цьому ресурсі. Зокрема на момент подання позовної заяви, в розділі «Про нас» веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 було зазначено журналістів, а саме вказано: «Хто працює в ІНФОРМАЦІЯ_18 - « ОСОБА_1 ». « ОСОБА_3 ». « ОСОБА_2 », тим самим визнано, що відповідачі є однією командою з даним веб-сайтом та працюють на ньому, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самостійно розміщують на цьому веб-сайті свої авторські матеріали, де відображений перелік їх статей, а відтак, мають до нього повний доступ. Це ж підтверджується фактом того, що після ухвалення рішення суду першої інстанції на сайті розміщен інформація, що саме веб-сайт ІНФОРМАЦІЯ_4 виргав суд у мережі БРСМ-Нафта. Вважає, що відповідачі не довели, що буть-хто інший, окрім них, має можливість пощирювати на даному веб-сайті інформацію, як і не надали жодних доказів, що його власником є інша особа, що дає підстави вважати відповідачів власниками цього сайту.

- суд не врахував, що навіть у разі відсутності у відповідачів технічної можливості спростувати недостовірну інформацію на цьому веб-сайті вони мають можливість самостійно звернутися до веб-сайту для публікації спростування.

- суд не прийняв жодного рішення по першій позовній вимозі щодо визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права та ділову репутацію позивачів інформацію щодо фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4», яка мала бути вирішена незалежно від того, хто є власником всб-сайту, бо належними відповідачами за першою вимогою очевидно є саме відповідачі. Посилання суду на постапову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 523/9076/16,за якою пред`явлення позову до неналежною відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволені є невірними, бо дана постанова винесена в іншій справі та з іншими вимогами.

- судом не враховано інші підстави для задоволення вимог, зокрема, що інформація, поширена відповідачами на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_18, також поширена і на ютуб-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 », тобто донесена до необмеженої кількості осіб в мережі Інтернет.

- суд не врахував, що у діях відповідача наявний юридичний склад правопорушення, наявність якого є підставою для задоволення позову: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим

- 5 -

благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайиове право. Усі наведені обставини доведені, зокрема, що інформація була поширена відповідачами, ця інформація безпосередньо стосується позивачів та іх інтересів, інформація не відповідає дійсності та завдає шкоди позивачам, бо у засобах масової інформації та мережі інтернет поширено безліч негативної інформації щодо політичної партії «Партія ОСОБА_4», внаслідок чого розпочалась потужна інформаційна атака щодо мережі БРСМ-Нафта із закликами бойкотувати мережу, яка налічує більше 190 АЗС. Дана інформація формує недостовірну та негативну суспільну думку у громадян України про мережу АЗС БРСМ-Нафта, грубо порушує права і інтереси позивачів і наносить шкоду їх діловій репутації, вводить в оману клієнтів та контрагентів. Окрім того, поширена інформація про фінансування позивачем політичної партії ОСОБА_4 не є оціночн им судженням, бо містить фактичні дані, які можна перевірити на їх достовірність, та вона не викладена у формі з вживанням мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

- як свідчить позиція ЄСПЛ, хоча помилкові твердження є невідворотними під час вільного обговорення, водночас має: бути наявною достатня фактична основа для такого судження, оскільки навіть оціночне судження без будь-якої фактичної основи може бути надмірним («Dc lines and Gijscls v. Belgium», «Obcrschlick v. Austria»). Таким чином, дії відповідачів явно виходять за встановлені законом межі здійснення права на свободу слова і вираження поглядів та являють собою зловживання ними правом, що прямо заборонено ст.13 ЦК України, згідно якої пе допускаються дії особи, що вчиняються з наміром, завдат и шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідачка ОСОБА_3 в особі представника адвоката Музички М.В. подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ТОВ «БРСМ-Нафта» та ТОВ «Євро Смарт Пауер» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду. Додані до скарги докази не можуть бути прийняті до уваги з огляду на порушення строків їх подання.

Інші відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В суді апеляційної інстанції представник позивачів ТОВ «БРСМ-Нафта» та ТОВ «Євро Смарт Пауер» адвокат Томчишин А.І. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Голосіївського районного суду м.Києва як незаконне.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Воробйов Є.Л. та представник відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 адвокат Музичка М.В. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, судпершої інстанції обгрунтовував свої висновки наступним:

- якщо недостовірна інформація, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів суди мають керуватися нормами, які регулюють діяльність засобів масової інформації (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц);

- належним відповідачем у разі поширення інформації в мережі Інтернет є автор

- 6 -

відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації, а дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18);

- пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц);

- відповідачі заперечують те, що вони є власниками веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_18, на якому було оприлюднено інформацію, яку позивачі вважають недостовірною, відсутні достатні дані, які б вказували на те, що відповідачі є авторами цього сюжету, а відтак не надано суду належних та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є належними відповідачами у даному спорі;

- стороною позивачів не доведено сукупність обставин, на які вони посилались на обгрунтування вимог, зокрема з переглянутого в ході розгляду справи сюжету судом не було встановлено його автора, ці дані в сюжеті відсутні, а відтак належних, допустимих та достатніх доказів відповідальності саме відповідачів за пред`явленими позивачами вимогами, зокрема, в частині спростування поширеної інформації, як авторів чи власників веб-сайту, стороною позивача в ході розгляду справи доведено не було.

- позивачі не заявляли клопотання про витребування даних про власника веб-сайту, відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі «Інтернет»;

- позивачі не надали доказів, що власник веб-сайту (доменного імені) передав вказане доменне ім`я у власність або користування відповідачам, на підставі відповідного договору, іншого правовстановлюючого документу тощо;

- відсутні докази надання відповідачам доступу до веб-сайту, або створення облікового запису, що використовувався б відповідачами для розміщення веб-сторінки на вказаному веб-сайті та здійснення управління і (або) розміщення електронної (цифрової) інформації в межах такої веб-сторінки (у випадку якщо користувач веб-сторінки володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею)

- наявність інформації про відповідачів на веб-сайті, де розміщено оспорювану інформацію, не може бути належним та допустимим доказом того, що відповідачі є авторами сюжету, в якому, на думку позивачів оприлюднена недостовірна інформація, та те, що саме вони розмістили цю інформацію на веб-сайті, оскільки, суду не надано доказів того, що веб-сайт дійсно належить відповідачам та, останні, вправі та мали технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, вважає їх правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (є частиною національного законодавства) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності

- 7 -

або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Разом із тим, згідно положень ст.32 Конституції України, ст.ст.94, 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе чи свою ділову репутацію та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (ст.201 ЦК України).

Відповідно до ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно роз`яснень п.15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача, в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співвжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно роз`яснень п.12 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив

- 8 -

технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_13 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 було розміщено статтю «ІНФОРМАЦІЯ_14», а також відео-запис програми «ІНФОРМАЦІЯ_15» з ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5».

Позивачі зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_16 даний відеозапис телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_15 з ОСОБА_1» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», був викладений також і на youtube каналі «BIHUS info» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_17.

Позивачі ТОВ «БРСМ-Нафта» та ТОВ «Євро Смарт Пауер» вважають недостовірною та такою, що порушує їх особисті немайнові права на ділову репутацію інформацію щодо фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4», розповсюджену та оприлюднену відповідачами у відео сюжеті програми журналіста ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_15» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5» на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на веб-сайті youtube.com за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме у фразах: озвучених з 28 хв.39 секунди (прямий текст ОСОБА_1 ): Нині джерело фінансування, ну знаєте, могло б, робити це легально і публічно, це великий гравець, відомий навіть бренд, в нього точно є гроші, але він чомусь вирішив робити це з тіні, розкидаючи готівку; озвучених з 30 зв.24 секунди (прямий текст): Справжній володар кешу ОСОБА_4 увесь цей час теж був у переписці. Пам`ятаєте контрлерку фінансів ОСОБА_5? Вона не лише контролює фінанси, во їх і видає; озвучених з 31 хв.01 секунди (прямий текст ОСОБА_2 ): Зате ОСОБА_5 є керівником цілої низки компаній, назви яких не суттєві, адже за ними стоїть один відомий бренд « БРСМ Нафта ». Простими словами пона топ-менеджер БРСМу . Гроші в чаті теж йдуть від неї. Падиво для ОСОБА_4 теж від БРСМу . Проте, це навіть не іронія, але гроші від БРСМу ОСОБА_4 цінують, більше ніж паливо від БРСМу ; озвучених на 33 хв. 35 секунді (прямий текст ОСОБА_3 ): Ми хотіли запитати як давно група БРСМ спонсорує Партію ОСОБА_4 і на яку суму загалом.

Як вище вказувалося відповідачем у справі про захист честі, гідності чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.

Отже, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження)

- 9 -

неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

З матеріалів справи вбачаться, що відповідачі, в тому числі ОСОБА_1 заперечують той факт, що вони є власниками веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_13, та youtube каналу «BIHUS info», на яких було оприлюднено інформацію, яку позивачі вважають недостовірною.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 є власником відповідних веб-сайту та youtube канал, позивачі всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надали до суду першої інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що будь-хто із відповідачів є власником вказаних веб-сайту та youtube каналу.

Відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на яку внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якогооскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (п.63); від 11 вересня 2019 року у справі № 203/3682/17; від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (п.71)).

Також судом встановлено, що відсутні належні, доустимі та достатні дані, які б вказували на те, що відповідачі є авторами цього сюжету.

За таких обставин, з огляду на відсутність належних та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками веб-сайту та та youtube каналу, на яких поширена інформація, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що згідно ст.1 Закону України «Про авторське та суміжні права» визначено, що :

- електронна (цифрова) інформація - це аудіовізуальні твори, музичні твори (з текстом або без тексту), комп`ютерні програми, фонограми, відеограми, програми (передачі) організацій мовлення, що знаходяться в електронній (цифровій) формі, придатній для зчитування і відтворення комп`ютером, які можуть існувати і (або) зберігатися у вигляді одного або декількох файлів (частин файлів), записів у базі даних на зберігаючих пристроях комп`ютерів, серверів тощо у мережі Інтернет, а також програми (передачі) організацій мовлення, що ретранслюються з використанням мережі Інтернет.

- веб-сайт - це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких

- 10 -

здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; - власник веб-сайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу; - власник веб-сторінки - це особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею; - доменне ім`я - це ім`я, що використовується для адресації комп`ютерів і ресурсів в Інтернеті.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про телекомунікації» домен - це частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; домен.UA - це домен верхнього рівня ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, створений на основі кодування назв країн відповідно до міжнародних стандартів, для обслуговування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет.

За положеннями ст.56 вказаного Закону адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет включає комплекс організаційно-технічних заходів, необхідних для забезпечення функціонування технічних засобів підтримки адресування, у тому числі серверів доменних назв українського сегмента мережі Інтернет, реєстру домену.UA в координації з міжнародною системою адміністрування мережі Інтернет, спрямованих на систематизацію та оптимізацію використання, обліку та адміністрування доменів другого рівня, а також створення умов для використання простору доменних імен на принципах рівного доступу, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції. Адміністрування адресного простору українського сегмента мережі Інтернет здійснюється уповноваженою організацією для: 1) створення реєстру доменних назв і адрес мережі українського сегмента мережі Інтернет; 2) створення реєстру доменних назв у домені.UA; 3) створення та підтримки автоматизованої системи реєстрації та обліку доменних назв і адрес українського сегмента мережі Інтернет; 4) забезпечення унікальності, формування та підтримки простору доменних назв другого рівня в домені.UA; 5) створення умов для використання адресного простору українського сегмента мережі Інтернет на принципах рівного доступу, оптимального використання, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції; 6) представництва та захисту у відповідних міжнародних організаціях інтересів споживачів українського сегмента мережі Інтернет. Адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені.UA здійснюється недержавною організацією, яка утворюється самоврядними організаціями операторів/провайдерів Інтернет та зареєстрована відповідно до міжнародних вимог. Утворення адресного простору, розподіл і надання адрес, маршрутизація інформації між адресами здійснюються відповідно до міжнародних вимог.

За змістом наевдених норм дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Відповідно до п.1 розпорядження КМ України від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адміністрування домену «.UA» ОП УМІЦ створено з метою управління адресним простором українського сегмента мережі Інтернет, обслуговування та адміністрування системного реєстру та системи доменних імен домену верхнього рівня «.UA».

З огляду на заперечення відповідачів, що вони є власниками веб-сайтів, на яких

- 11 -

поширено оспорювану інформацію, позивачами не доведено, що відповідачі на час поширення інформації були реєстрантами веб-ресурсу, на якому ця інформація була розміщена, як і не доведено створення облікового запису, який би використовувався відповідачами для розміщення веб-сторінки на вказаному веб-сайті та здійснення управління і (або) розміщення електронної (цифрової) інформації в межах такої веб-сторінки (у випадку якщо користувач володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці і управляти нею).

Також, позивачами не надано доказів, що власник веб-сайту (доменного імені) передав вказане доменне ім`я у власність або користування відповідачам, на підставі відповідного договору, іншого правовстановлюючого документу тощо.

Окрім того, суд першої інстанції відмовляючи в позові вірно врахував, що в ході розгляду справи стороною позивачів не було заявлено клопотання про витребування даних про власника веб-сайту, відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі «Інтернет».

Отже, наявність лише самої інформації про відповідачів на веб-сайті, де розміщено інформацію, яку позивачі просять визнати недостовірною, не може бути належним та допустимим доказом того, що відповідачі є авторами сюжету, в якому, на думку позивачів оприлюднена недостовірна інформація, та те, що саме вони розмістили цю інформацію на веб-сайті, оскільки, суду не надано доказів того, що веб-сайт дійсно належить відповідачам та, останні, вправі та мали технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі є акторами та першоджерелом інформації і даний позов, в першу чергу, подавався до відповідачів, як до осіб, які першочергово поширили недостовірну інформацію у вигляді своїх особистих коментарів, являючись її авторами, та першоджерелом, а не як до власників веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 , а томунеможливо говорити, що вони не мають відношення до поширення інформації, що є предметом даного спору, не спростовують висновків суду про відмову у позові.

Як вище вказувалося належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, де зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет (п.6.5).

Аналогічні висновки щодо необхідності обов`язкового залучення до розгляду справи у якості відповідача власника відповідного веб-сайту, на якому була поширена інформація, простування якої вимагає позивач, сформовані у цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.

- 12 -

Так у постанові від13 лютого 2019 року у справі 439/1469/15-ц Верховний Суд, залишаючи без змін судове рішення апеляційної інстанції про відмову у задоволенні вимог про захист честі і гідності, зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року не перевірив, чи зареєстрований інформаційний ресурс інтернет-видання на веб-сайті ТРК «Броди» «На межі територій та епох» в установленому порядку як засіб масової інформації, не встановив та не залучив власника веб-сайту ТРК «Броди» «На межі територій та епох», на якому було розміщено зазначену негативну інформацію.

У постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 347/1525/14-ц Верховний Суд погодився із рішенням апеляційного суду, яким скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову у позові, з тих підстав, що спірну інформацію поширено на веб-сайті організації «Народний контроль», що свідчить про те, що інформацію поширено іншою особою, а не відповідачем. Позивач у порушення зазначеного вище, відповідачами у справі не вказав ні автора відеорепортажу, ні власника веб-сайта, а суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії апеляційного розгляду змінювати процесуальне положення будь-кого з учасників процесу, тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

У постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 461/6366/15-ц Верховний Суд залишив без змін рішення апеляційного суду, яким скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову у позові, оскільки вказану позивачем інформацію поширено у засобі масової інформації, який не вказаний позивачем у якості як відповідача, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

В матеріалах справи докази про те, що відповідачі є власниками вебсайту чи ютуб каналу відсутні.

За таких обставин ухвалення рішення про задоволення позову без належного відповідача у вигляді власника вебсайту чи ютуб каналу буде свідчити про порушення прав такої особи, оскільки будь-яка оцінка правомірності позовних вимог, які стосуються прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків осіб, що не були залучені до участі у справі, є процесуальним порушенням і безумовною (обов`язковою) підставою для скасування відповідного рішення апеляційною (п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України) чи касаційною інстанцією (п.8 ч.1 ст.411 ЦПК України), згідно якого за наслідками розгляду касаційної скарги судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд не прийняв жодного рішення по першій позовній вимозі щодо визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права та ділову репутацію позивачів інформацію щодо фінансування БРСМ-Нафтою політичної партії «Партія ОСОБА_4», яка мала бути вирішена незалежно від того, хто є власником всб-сайту, бо належними відповідачами за першою вимогою очевидно є саме відповідачі, які є необгрунтованими з викладених вище підстав.

Прийняття рішення за будь-якою позовною вимогою, які є пов`язаними між собою і стосуються власників веб-сайту і ютуб каналу, на якому розміщено програму, очевидно та поза всяким розумним сумнівом буде стосуватися прав та законних інтересів такої особи, яка на своєму каналі поширила оспорювану інформацію і відповідно призведе до порушення її прав, що суперечить приписам процесуальногно закону, та є підставою для безумовного скасування такого рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про відсутність доказів надання відповідачам доступу до веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_18 або створення обліковою запису на ньому є помилковими, бо суд не надав оцінки жодним обставинам та доказам, з яких вбачається,

- 13 -

що відповідачі таки мають пряме відношення до веб-сайгу ІНФОРМАЦІЯ_18 та можливість впливати на політику висвітлення інформації та публікацію матеріалів на цьому ресурсі, зокрема на момент подання позовної заяви, в розділі «Про нас» веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 було зазначено журналістів, а саме вказано: «Хто працює в ІНФОРМАЦІЯ_18 - «ОСОБА_1». « ОСОБА_3 ». « ОСОБА_2 », тим самим визнано, що відповідачі є однією командою з даним веб-сайтом та працюють на ньому, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самостійно розміщують на цьому веб-сайті свої авторські матеріали, де відображений перелік їх статей, а відтак, мають до нього повний доступ, колегія суддів відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду про відмову у позові.

Наявність доступу до сайту певної особи та розміщення на сайті інформації, що саме веб-сайт ІНФОРМАЦІЯ_4 виргав суд у мережі БРСМ-Нафта, не є належним доказом того, що ця особа є власником цього веб-сайту чи youtubeканалу, а відтак відсутність належного відповідача унеможливлює задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не довели, що буть-хто інший, окрім них, має можливість пощирювати на даному веб-сайті інформацію, як і не надали жодних доказів, що його власником є інша особа, що дає підстави вважати саме відповідачів власниками цього сайту, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Такі доводи свідчать про хибне розуміння позивачами приниципу змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

У даній справі відповідачі, в тому числі ОСОБА_1 заперечують той факт, що вони є власниками веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_13, та youtube каналу «BIHUS info», на яких було оприлюднено оспорювану інформацію.Позивачі замість того, щоб надати належні, допустимі та достатні докази, що відповідачі є власниками цих сайтів, побудували свою правову позицію таким чином: оскільки відповідачі не спростували викладені у позові обставини, то це і є достатнім доказом, який беззаперечно доводить, що вони власники. З такою логікою погодитися неможливо, оскільки згідно з принципом змагальності саме позивач має довести хто є власником сайту, на якому поширено інформацію, про що вказувалося вище, а перекладення цього обов`язку на відповідачів нівелює застосування принципу змагальності (правова позиція Верховного Суду у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того факту, що навіть у разі відсутності у відповідачів технічної можливості спростувати недостовірну інформацію на цьому веб-сайті вони мають можливість самостійно звернутися до веб-сайту для публікації спростування, безпідставні.

Гарантований законом судовий захист полягає у тому, що у випадку ухвалення рішення суду, таке рішення має бути виконане обов`язково і безумовно, а права особи, яка звернулася за захистом поновлені. У випадку імовірного задоволення вимог в частині зобов`язання видалити відео-запис телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_15 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_13 у розділі «Новини» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на веб-сайті youtube.com за посиланням

- 14 -

ІНФОРМАЦІЯ_17, за відсутності власника цих веб-сайтів, таке рішення буде невиконуваним.

Решта доводів апеляційної скарги щодо наявності у діях відповідачів юридичного складу правопорушення щодо поширення недостовірної інформації, внаслідок чого розпочалась потужна інформаційна атака щодо мережі БРСМ-Нафта із закликами бойкотувати мережу, яка налічує більше 190 АЗС, щодо того, що дана інформація не є оціночним судженням, бо містить фактичні дані, які можна перевірити на їх достовірність, відсутність достатньої фактичної основи для такого судження, та вихід висловлювань відповідачів за встановлені законом межі здійснення права на свободу слова і вираження поглядів та являють собою зловживання ними правом, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі та відзиві, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БРСМ-Нафта», Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер»залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 01 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: