У Х В А Л А

16.09.2022 Справа №607/12126/22

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Надія Михайлівна, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 12 вересня 2022 року подав до суду позовну заяву до Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2022 р. зазначену позовну заяву залишено без руху.

15.09.2022р. позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу Тернопільській міській раді видавати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку приватизації до набрання рішенням суду законної сили.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі і відповідно до закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мають право звернутися до Тернопільської міської ради з заявою про безоплатну передачу їм цієї квартири у власність. Тому в разі невжиття таких заходів забезпечення позову для відновлення його прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, оскільки необхідно буде звертатись до суду ще з одним позовом.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до таких висновків.

Як слідує з викладених у позовній заяві та заяві про забезпечення позову обставин, на підставі рішення суду Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2010р. у справі № 2-3902/10 позивача було виселено зі спірної квартири, проте у грудні 2010 року за згодою наймача квартири ОСОБА_4 він вселився до вказаного помешкання та по даний час продовжує там проживати.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення чи неможливості його виконання без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач, обгрунтовуючи наявність підстав вжиття заходів забезпечення позову, посилається на те, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі та мають право звернутися до органу приватизації з заявою про безоплатну передачу їм цієї квартири у власність, тому у разі невжиття таких заходів для відновлення його прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, оскільки необхідно буде звертатись до суду ще з одним позовом.

Разом із тим, із доданих до заяви документів, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вселено до квартири АДРЕСА_1 не у 2010 році на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2010р. у справі № 2-3902/10.

Позивач у заяві про забезпечення позову вказує, що відповідачі заперечують проти його проживання у квартирі.

Однак, із долучених до позовної заяви доказів не вбачається, що на даний час триває процедура приватизації спірної квартири і Тернопільська міська рада має намір видати кому-небудь свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку приватизації.

Одна лише потенційна можливість відповідачів звернутися до органу приватизації з заявою про безоплатну передачу їм спірної квартири у власність не свідчить про вчинення відповідачем дій, спрямованих на порушення прав позивача.

Відтак, підстав вважати, що виконання можливого рішення про задоволення позову в межах заявлених позовних вимог та ефективний захист позивача буде утрудненим або неможливим, суд не вбачає.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що позивачем не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та ефективний захист його прав у разі невжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 149-153, 260 261, 353 355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування квартирою відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

СуддяН. М. Сташків