Провадження №22-ц/812/747/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Миколаїв

Справа № 484/281/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Кушнірової Т.Б.

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за заявою

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

заінтересована особа: Кривоозерський відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області, постановлену суддею Репушевською О.В., 27 червня 2022 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу №479/292/22 від 6 червня 2022 року, виданого Кривоозерським районним судом Миколаївської області, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначав, що 16 червня 2022 року він отримав судовий наказ Кривоозерського районного суду Миколаївської області №479/292/22 від 6 червня 2022 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 заробітку(доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 3 червня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Посилаючись на наявність між сторонами спору про місце проживання спільних дітей, заявник заперечував проти судового наказу та просив визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2022 року визнано судовий наказ №479/292/22 Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 6 червня 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви.

Вказувала, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги положення ст. 432 ЦПК України, якою встановлено перелік підстав, з яких судовий наказ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню та обставини на які посилається заявник не містяться в зазначеній статті. Крім того, діти проживають з нею, що не позбавляє її права на отримання аліментів.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_5 ,посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, а також наявність спору щодо визначення місця проживання дітей, просила відмовити у задоволені апеляційної скарги.

У судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність та підтримали свої позиції, викладені в апеляційній скарзі та відзивах на апеляційну скаргу .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,виходячи з наступного .

Задовольняючи заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір про право щодо визначення місця проживання дітей, а тому судовий наказ про стягнення аліментів не підлягає виконанню.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

6 червня 2022 року Кривоозерським районним суду Миколаївської області видано судовий наказ №479/292/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно починаючи з 3 червня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

16 червня 2022 року ОСОБА_1 отримав судовий наказ.

Звертаючись до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 зазначав про те, що на момент розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу жодним судом не врегульовано питання місця проживання дітей, а відтак відсутні підстави для визначення саме ОСОБА_1 стороною, яка має платити аліменти на утримання дітей.

Також заявник посилався на те, що спір про визначення місця проживання дітей знаходиться на розгляді у Кривоозерському районному суді Миколаївської області.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також, у ст. 199 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним.

Ті обставини, що боржник є батьком дітей, що у нього є обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей, які на даний час проживають з заявницею, розмір аліментів, боржник, як вбачається зі змісту заяви, не оспорює.

В той же час судовий наказ є також виконавчим документом (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК України).

Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В п.4 Узагальнення судової практики ВССУ №8 від 25 вересня 2015р. надані роз`яснення словосполучення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме про те, що словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені в ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, що в даному випадку не встановлено матеріалами справи.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Із системного аналізу змісту зазначених роз`яснень слід дійти висновку, що до процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не відноситься наявність не розглянутого спору про право, яке може вплинути на права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні.

Отже підстав вважати, що наявність спору про визначення місця проживання дітей при видачі судового наказу про стягнення аліментів є самостійною підставою для визнання його, як виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню, відсутні. Відсутні і інші процесуальні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Крім того, відповідно до ч.8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені положення закону та не врахував , що з позовом про зменшення розміру аліментів чи з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 не звертався, а обставини на які останній посилався в заяві про скасування судового наказу не можуть бути підставою для її задоволення.

За такого, ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

Т.Б.Кушнірова

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.