Провадження № 22-ц/801/1310/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 рокуСправа № 127/28914/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участі секретаря судового засідання Луцишина О.П.

розглянувши апеляційну скаргу "Фізкультурно - спортивного товариства «Динамо» України» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2022 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П.,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до "Фізкультурно - спортивного товариства «Динамо» України (далі ВГО «ФСТ «Динамо» України) з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно - спортивного товариства «Динамо України» (далі ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем 23.09.2016 укладено Контракт терміном до 23.09.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 призначений на посаду керівника - заступника голови ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України.

17.08.2018 на підставі наказу ВГО «ФСТ «Динамо» України №86-п позивач звільнений з займаної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП, у зв`язку із систематичним невиконанням трудових обов`язків. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019, яке залишено без змін Вінницьким апеляційним судом, визнано незаконним та скасовано наказ від 17.08.2018 №86-п «Про звільнення ОСОБА_1 » та зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 на попередньому місці роботи. 14.03.2019 Наказом №31-п відповідача поновлено на роботі ОСОБА_1

ОСОБА_1 зазначає, що з січня 2019 року штучно та незаконно була введена посада першого заступника Голови ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України. Позивача було поновлено в посаді заступника Голови організації.

02.07.2019 Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою роз`яснив попереднє рішення, зокрема, що працівник підлягає поновленню на тій самій посаді з відповідними функціональними обов`язками, з якої його було звільнено незалежно від подальших змін у штатному розписі підприємства, установи, організації» (тобто на посаді керівника організації).

12.07.2019 відповідач запропонував погодити зміни до контракту від 23.09.2016, якими повністю були змінені посадові обов`язки ОСОБА_1 як заступника голови ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України, з чим позивач не погодився. Вважає, що на сьогодні дійсний контракт у первісній редакції. Втім, з вини відповідача його так і не було допущено до виконання посадових обов`язків, визначених Контрактом.

Однак, незважаючи на вищевказане роз`яснення рішення суду та вимоги державної виконавчої служби України, а також на застосовані нею відповідні санкції, відповідач не виконує рішення судів. Тому 28.10.2019 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Позивач вказує, що з 14.03.2019 внаслідок неправомірних дій відповідача не виконувались умови Контракту від 23.09.2016, тобто його дія була фактично зупинена на термін 2 роки 6 місяців 15 днів.

Також ОСОБА_1 зазначає, що 25.09.2021 отримав лист, в якому повідомлялось про те, що відповідно до п.7.1 «Контракту» від 23.09.2016 останнім робочим днем є 23.09.2021 та 22.09.2021 наказом за №100-П ВГО «ФСТ «Динамо» України ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 23.09.2021 згідно п.2 ст.36 КЗпП України.

Позивач вважає наказ незаконним, оскільки в період з 08.07.2021 до 02.10.2021 він перебував на лікарняному після складної операції (ендопротезування лівого плечового суглобу). Листки тимчасової непрацездатності відповідно до вимог Закону були передані до ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України. Наведене свідчить про порушення відповідачем вимог ч.3 ст.40 КЗпП України.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідач ВГО «ФСТ «Динамо» України надав відзив на позов до суду, в якому просить відмовити в задоволені позову, у зв`язку із безпідставністю та необґрунтованістю, при цьому визнає факт звільнення позивача з посади заступника голови, у зв`язку з закінченням строку контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Вказує, що твердження позивача про те, що створення посади першого заступника є штучним та незаконним це лише припущення позивача, які нічим не підтверджено. Розділом 7 Контракту передбачено, що цей контракт діє з моменту підписання сторонами до 23.09.2021 р. ОСОБА_1 в порядку п. 7.2. Контракту не звертався до відповідача з метою продовження або укладення на новий строк. Відповідач діяв у відповідності до норм чинного законодавства та Контракту, жодних незаконних дій з боку відповідача вчинено не було. Керівник жодним чином, ані морально, ані фізично, ані юридично не перешкоджав тому, щоб позивач приступив до виконання своїх обов`язків. Позовна вимога щодо зобов`язання продовжити дію Контракту на термін 2 роки 6 місяців 15 днів є безпідставною та не ґрунтується на вимогах законодавства, так як продовження дії строкового трудового договору встановлюється виключно за погодженням сторін. Ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлює заборону звільнення працівника з роботи в період його тимчасової непрацездатності лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40,41 КЗпП України. Зазначена заборона не поширюється на випадок звільнення працівника за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

В свою чергу ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України подала письмові пояснення на позов до суду, в яких вказує на безпідставність та необґрунтованість вказаних позивачем обставин в позовній заяві, просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України від 22.09.2021 №100-П «Про звільнення з роботи» за п.2 ст.36 КЗпП України ОСОБА_1 . Поновлено позивача на посаді керівника заступника голови ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України відповідно до умов Контракту від 23.09.2016. Визнано протиправними дії керівника ВГО «ФСТ «Динамо» України щодо не допуску ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків, визначених Контрактом від 23.09.2016. Зобов`язано керівника ВГО «ФСТ «Динамо» України продовжити дію Контракту від 23.09.2016 з ОСОБА_1 на термін 2 роки 6 місяців 15 днів. Стягнуто з ВГО «ФСТ «Динамо» України на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23.09.2021 по день ухвалення рішення в справі в розмірі посадового окладу керівника заступника голови ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України згідно з штатним розписом на день звільнення. Вирішено питання щодо судових витрат. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Не погодившись з рішенням суду ВГО «ФСТ «Динамо» України подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було повністю досліджено всіх наявних доказів та не враховані всі істотні обставини справи. Зокрема судом першої інстанції позбавлено відповідача права на захист, оскільки судовий розгляд проведений за відсутністю представника, незважаючи на наявність клопотання про відкладення розгляду справи. При вирішенні спору судом не взято до уваги докази про те, що відповідач добросовісно виконав рішення суду, позивача було поновленого на роботі, так як йому нараховувались та здійснювалися всі належні виплати відпусток та лікарняні. Судом не взято до уваги постанову про закриття кримінального провадження. Також, судом поновлено позивача на посаді, якої не було в штатному розписі. Суд першої інстанції, не застосував ст.ст. 23,36 КЗпП України та постанову Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-254цс17. Скаржник вказує, що позивача звільнено у зв`язку із закінченням строку трудового договору, а не з ініціативи роботодавця, тому положення ч.3 ст. 40 КЗпП України не поширюється на даний випадок.

Крім того суд не надав належної оцінки наданим доказам на підтвердження суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Також, ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що підтримує апеляційну скаргу та погоджується з її доводами, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову. В судове представник даної особи засідання не з`явився, належним чином був повідомлений. Суд вирішив розглянути справу у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 23.09.2016 укладено Контракт, відповідно до якого ОСОБА_1 призначений на посаду заступника голови ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України на термін з 23.09.2016 по 23.09.2021(Т.1 а.с. 12-15).

П. 1.1 передбачено, що за цим контрактом ОСОБА_1 зобов`язувався безпосередньо і через апарат управління Організації здійснювати поточне управління (керівництво) територіальною Організацією, забезпечувати її діяльність, здійснювати поточне управління оперативно-господарською, правовою, кадровою та фінансовою роботою Організації, забезпечувати виконання її статутних цілей і фінансової дисципліни, ефективного використання майна та інших об`єктів власності Організації, Товариства, а також інших об`єктів власності, переданих Організації в користування (управління), виконання вимог чинного законодавства України, статуту Товариства, Організації та рішень Роботодавця, а Товариство зобов`язується створити належні умови для організації ефективної та плідної діяльності Керівника.

Наказом «ФСТ «Динамо» України від 17.08.2018 №86-п ОСОБА_1 звільнено з посади заступника ГО «ВОО «ФСТ «Динамо» України на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання обов`язків (Т.1 а.с. 25).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019, яке залишено без змін Вінницьким апеляційним судом, визнано незаконним та скасовано наказ від 17.08.2018 №86-п «Про звільнення ОСОБА_1 » та зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 на попередньому місці роботи (Т.1 а.с. 26-31).

14.03.2019 Наказом №31-п відповідача ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді, яку він обіймав на момент звільнення.

02.07.2019 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області роз`яснено рішення суду першої інстанції від 13.03.2019, зокрема, що працівник підлягає поновленню на тій самій посаді з відповідними функціональними обов`язками, з якої його було звільнено (Т.1 а.с. 32).

Листом від 12.07.2019 №01-269/1 відповідачем запропоновано позивачеві погодити зміни до контракту від 23.09.2016.

З листа від 30.07.2019 вбачається, що ОСОБА_1 не погодився на внесення таких змін.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 29.10.2019 відкрито ВП про примусове виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019 у цивільній справі №127/23078/18 (ВП № 60449702).

ДВС на боржника «ФСТ «Динамо» України» двічі накладено штраф: 05.11.2019 в розмірі 5 100 грн.; 11.11.2019 в розмірі сумі 10 200 грн., а 07.11.2019 накладено арешт на грошові кошти відповідача, в зв`язку з невиконанням судового рішення.

26.03.2020 виконавче провадження закрито на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань який був взятий судом першої інстанції до уваги, 28.10.2019 року до Реєстру внесені відомості за №0002342, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України за фактом невиконання рішення суду про поновлення на посаді ОСОБА_1 .

Однак за наслідками розгляду досудового розслідування СВ ВРУП ГУНП у Вінницькій області вказане кримінальне провадження 17.01.2022 закрито, зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України (а.с.242).

На вказану обставину, якою відповідач заперечував позов, суд першої інстанції уваги не звернув, не дав їй належної правової оцінки, хоча це має правове значення для вирішення даного спору.

25.09.2021 на адресу позивача надійшов лист за вих. №01-276, в якому повідомлялось, що відповідно до п.7.1 «Контракту» від 23.09.2016 останнім робочим днем є 23.09.2021 та було видано наказ ВГО «ФСТ «Динамо» України від 22.09.2021. №100-П «Про звільнення з роботи» згідно з яким ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 23.09.2021 на підставі п.2 ст.36 КЗпП. До листа додано копію наказу від 22.09.2021р. №100-П «Про звільнення з роботи».

Наказ про звільнення позивач отримав 27.09.2021 року.

Також встановлено, що період з 08.07.2021 до 02.10.2021 включно позивач знаходився на стаціонарному лікуванні, а також проходив реабілітацію після оперативного втручання (ендопротезування лівого плечового суглобу). Листки тимчасової непрацездатності були передані до Вінницької обласної організації «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України.

Скасовуючи наказ про звільнення, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивача було звільнено в період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням норм ч.3 ст.40 КЗпП України.

Однак такі висновки є помилковим та такими, що зроблені з порушенням норм матеріального права з огляду на таке.

Так позивача було звільнено з посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, в зв`язку з закінченням строку дії контракту, тобто в зв`язку з припиненням трудового договору.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна із сторін трудового договору працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Зі змісту контракту слідує, що він діє з моменту підписання сторонами до 23.09.2021 року включно (п.7.1). За 2 календарних місяці до закінчення строку дії контракту його може бути продовжено тільки за згодою сторін або укладено на новий строк. У разі коли строк дії контракту не продовжено, його дія припиняється в строк, визначений в п.7.1 в незалежності від дати внесення наказу.

З наявних матеріалів справи слідує, що контракт між сторонами не продовжувався, дії щодо продовження контракту сторонами не вчинялись та новий не укладався.

Дана обставина сторонами не заперечувалась.

Приймаючи до уваги, що між сторонами був укладений трудовий договір на визначений контрактом строк, якій закінчився, Вінницький апеляційний суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України відповідає нормам трудового законодавства.

Сторони при укладенні трудового договору від 23 вересня 2016 року обумовили строк його дії.

Вінницький апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання позивача на порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності не допускається лише з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, однак у справі, що переглядається, звільнення відбулося у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

Щодо посилання ОСОБА_1 на його звільнення з роботи в період тимчасової непрацездатності, то ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), а позивача звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Такий висновок Вінницького апеляційного суду узгоджується із висновком Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 2 квітня 2014 року у справі № 6-19цс14.

Так, Велика Палата Верховного Суду (провадження № 14-670 цс 19) в постанові від 15 вересня 2020 року не відійшла від вказаного правового висновку ВС України та зазначила, що стосовно висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 2 квітня 2014 року у справі № 6-19цс14, Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстави для відступу від нього відсутні, оскільки цей висновок стосувався припинення контракту за пунктом 2, а не пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача керівника "Фізкультурно - спортивного товариства «Динамо» України продовжити дію контракту на термін 2 роки місяців 15 днів, Вінницький апеляційний суд не може погодитись з таким висновком виходячи з наступного.

Як вже було зазначено вище, строк дії контракту за його умовами може бути продовжено лише за згодою сторін. Інших підстав для продовження такого строку умови контракту не містять, як і не містять умов, які б зупиняли строк його дії.

В даному випадку ані контракт, ані чинне законодавство України не містить правових підстав, які б давали право суду своїм рішенням зобов`язувати сторону договору вчиняти дії всупереч її волі і в супереч умовам договору, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції у своєму рішенні не вказав, які норми контракту та які норми чинного законодавства були порушені відповідачем, і на якій правовій підставі (норми права) він дійшов до такого висновку, задовольняючи ці позовні вимоги.

Не відповідають фактичним обставинам справи та матеріалам справи висновки суду щодо невиконання відповідачем попереднього рішення суду про поновленні позивача на роботі та порушення ним умов контракту.

Так в матеріалах справи міститься наказ т.в.о. першого заступника голови "Фізкультурно - спортивного товариства «Динамо» України від 14.03.2019 на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019, яким було поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника голови ГО «Вінницька обласна організація «Фізкультурно - спортивного товариства «Динамо» України з 17.08.2018, який було направлено роботодавцем засобами поштового зв`язку, отриманий позивачем 25.03.2019, з яким він був ознайомлений під особистий підпис.

Існування даного наказу слугувало підставою для закриття 17.01.2022 кримінального провадження по матеріалам досудового розслідування, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, яке є одним із доказів у даній справі і якому суд першої інстанції не дав правової оцінки.

Належних та допустимих доказів на підтвердження невиконання рішення суду відповідачем матеріали справи не містять.

Отже висновки суду про невиконання відповідачем рішення про поновлення позивача на роботі є помилковими та зроблені фактично на припущеннях.

Також не містять матеріали справи і доказів про не допуск відповідачем до роботи позивача.

Матеріали справи містять відомості, що позивач повідомив відповідача, що приступить до роботи з 03.07.2019 після закінчення лікування.

Крім того, з наданих відповідачем до матеріалів справи документів вбачається, що з часу поновлення позивача на роботі, останній весь час фактично перебував або на лікарняному або у відпустках, по яким відповідачем нараховувались та здійснювались відповідні виплати.

На дані обставини суд першої інстанції також уваги не звернув, не дав їм належної правової оцінки, хоча це має істотне значення ля правильного вирішення спору.

Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач всупереч ст.81 ЦПК України не довів належним чином обставини, на які він посилався, обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є вагомими та такими, що спростовують висновки суду, а тому приймаються апеляційним судом до уваги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу "Фізкультурно - спортивного товариства «Динамо» України задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2022 року скасувати та постановити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало