Справа № 626/1612/22
Провадження № 2/626/471/2022
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

14.09.2022 року м. Красноград

Суддя Красноградського районного суду Харківської області Рибальченко І.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Красноградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Красноградський відділ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить: 1) визнати ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) виключити із актового запису № 163 від 13.07.2022 року про народження дитини ОСОБА_4 відомості про ОСОБА_3 , як батька дитини; 3) внести зміни до актового запису № 163 від 13.07.2022 року про народження , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , змінивши прізвище дитини з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 " та по батькові з " ОСОБА_7 " на " ОСОБА_8 ". Разом з тим, в позові клопотав про призначення по справі судово-генетичної експертизи.

В обґрунтування законності своїх вимог, позивач додав до позову: копію свого паспорта громадянина України, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 від 13.07.2022, копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладеного 07 червня 2017 року від 17.06.2022, довідки наданої депутатом Красноградської міської ради Плахотіною К.М.

Дослідивши позовну заяву з додатками, суддя вважає, що позовна заява не відповідає вимогам викладеним у ст. 175, 177 ЦПК України, а тому її належить залишити без руху, виходячи з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; показаннями свідків, висновками експертів. В даному випадку, зокрема висновком судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що "на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (справа № 3451/05, § 34, від 07.05.2009 року).

У постанові ВС від 16.08.2018 у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах для формування доказової бази.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Тож, враховуючи наведене, у порушення вимог ч. 5 та ч. 3 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додано відповідного клопотання про призначення у справі судово-генетичної/судово-імунологічної експертизи, яка визначає можливість визначення батьківства.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Також, у постанові від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц, провадження №61-6030св18 Верховний Суд зазначив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (довідка про склад сім`ї, витяги з погосподарських та домових книг, особисті листи, сімейні фотокартки, рішення судів в інших справах тощо.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

В порушення вищевказаного, позивачем не надано відповідних доказів.

У ч.1 статті 129 СК України зазначається, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Також, відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Сторони та інші учасники судового розгляду повинні подати докази у справі безпосередньо до суду разом із поданням відповідних заяв по суті. Порядок та строки подання доказів та копій доказів визначено статтею 83 ЦПК України.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства позивачем з матір`ю дитини до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Однак, всупереч вказаним нормам позивачем не додано жодного доказу про спільне проживання та ведення спільного господарства між позивачем та матір`ю ОСОБА_4 до його народженн, або спільне виховання чи утримання ним дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

В порушення п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідачки ОСОБА_2 , в позові не вказано якими саме діями відповідачка не визнає, порушує чи оспорює його права. Не роз`яснено в чому саме полягає спір між позивачем і відповідачкою в цій частині.

У позовній заяві третьою особою зазначено Красноградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Відповідно до ч.1 ст.53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача.

Відтак на стороні позивача або відповідача можуть вступати треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Проте всупереч вимогам ст. 52 та 53 ЦПК України у позовній заяві не зазначено, чи то треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, чи вони є третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Тобто, у позовній заяві не визначеного належного процесуального статусу третьої особи.

Визначення належного процесуального статусу учасника справи у позовній заяві при зверненні до суду з позовною заявою відноситься до обов`язку позивача і суд не може брати на себе відповідні права та обов`язки сторони по справі

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" (далі Закон № 3674-VI)).

Підпунктом 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" встановлена ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2022 становить 2481 грн.

Зі змісту заяви встановлено, що у ній заявлені три вимоги немайнового характеру, таким чином, позивачу необхідно надати суду документ, який підтверджує сплату судового збору в сумі 992,40 гривні за кожну вимогу немайнового характеру.

До позовної заяви позивачем не доданий документ, який підтверджує повної сплати судового збору у встановлених порядку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків шляхом надання необхідних документів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 185, 260 ЦПК, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Красноградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства - залишити без руху.

Надати позивачу строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків заяви.

У разі невиконання ухвали в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя