ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5261/22 Справа № 205/7737/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання: Астатурян А.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Дніпровська міська рада,

треті особи: Управління Держгеокадастру у місті Дніпрі Дніпропетровської області, Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2022 року, яке постановлене суддею Остапенко Н.Г. в м.Дніпро, повний текст рішення складений 01 червня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, треті особи: Управління Держгеокадастру у місті Дніпрі Дніпропетровської області, Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про встановлення сервітуту, визнання права на приватизацію земельної ділянки та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, треті особи: Управління Держгеокадастру у м.Дніпрі Дніпропетровської області, Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про встановлення сервітуту,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради про встановлення сервітуту, визнання права на приватизацію земельної ділянки, який в подальшому уточнила.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що позивачу належить на праві власності 59/100 частин домоволодіння, розташованого на земельній ділянці розміром 1115 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . 41/100 частин зазначеного домоволодіння належать відповідачу ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 відмовилася підписувати акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, а також план встановлення та узгодження меж земельної ділянки, чим позбавила позивача права на приватизацію земельної ділянки по фактичному користуванню.

У зв`язку з чим позивач звернулася до комісії з питань розгляду земельних спорів виконавчого комітету Новокодацької районної у м.Дніпропетровську ради.

08.06.2016 року на засідання комісії позивачу стало відомо, що колишній власник 41/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , приватизував земельну ділянку площею 0,0454 га та отримав державний акт на земельну ділянку від 12.04.2012 року, та 17.05.2012 року продав вказану земельну ділянку ОСОБА_2 .

Доступ до належної відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки можливий лише через земельну ділянку, яку позивач ОСОБА_1 бажає приватизувати.

Однак, за домовленістю між колишніми співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , прохід до будинку відповідача проходить під вікнами та входом в будинок позивача, що завдає позивачу незручності.

Тому позивач просила суд встановити постійний безоплатний земельний сервітут на користь ОСОБА_2 щодо земельної ділянки ОСОБА_1 , який дає право проходу по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту, запропонованому інженерно-технічною експертизою, визнати неправомірною відмову ОСОБА_2 від підписання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акту приймання-передачі межових знаків на зберігання стосовно земельної ділянки, що знаходиться за вищевказаною адресою, а також визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію земельної ділянки за зазначеною адресою без підпису ОСОБА_2 .

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, про встановлення сервітуту, який в подальшому уточнила.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що ОСОБА_2 є власником 41/100 частини домоволодіння, розташованого на земельній ділянці розміром 1115 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальним розміром 0,0454 га, за вищевказаною адресою.

Суміжний землекористувач ОСОБА_1 , має намір приватизувати земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, включаючи земельну ділянку, що знаходиться у спільному користуванні та забезпечує ОСОБА_2 прохід до належної їй частини домоволодіння. На засіданні комісії з питань розгляду земельних спорів виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради Медведнікова В.П. заперечувала проти встановлення земельного сервітуту.

Тому позивач просила суд встановити постійний безоплатний земельний сервітут на користь ОСОБА_2 на право проходу та проїзду по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту №2, запропонованому земельно-технічною експертизою № 506/507/08-19.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.09.2017 року об`єднано цивільну справу № 205/5269/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, треті особи: Управління Держгеокадастру у м.Дніпрі Дніпропетровської області, Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про встановлення сервітуту з цивільною справою № 205/7737/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, треті особи: Управління Держгеокадастру у місті Дніпрі Дніпропетровської області, Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про встановлення сервітуту, визнання права на приватизацію земельної ділянки та присвоєно єдиний номер 205/7737/16-ц.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, треті особи: Управління Держгеокадастру у місті Дніпрі Дніпропетровської області, Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту на користь ОСОБА_2 щодо земельної ділянки ОСОБА_1 , який дає право проходу по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , визнання неправомірною відмову ОСОБА_2 від підписання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акту приймання-передачі межевих знаків на зберігання стосовно земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права на приватизацію земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без підпису ОСОБА_2 -відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, треті особи: Управління Держгеокадастру у м.Дніпрі Дніпропетровської області, Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту на користь ОСОБА_2 на право проходу та проїзду по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту №2 запропонованому земельно-технічною експертизою №506/507/08-19-відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, про встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту на користь ОСОБА_2 на право проходу та проїзду по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту №2 запропонованому земельно-технічною експертизою №506/507/08-19 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зазначених позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2012 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 земельну ділянку для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд 0,0454га., оскільки згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.03.2013 року, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,0545га.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не взяв до уваги висновок експерта № 506/507/508-19 від 25.07.2019 року, не навівши при цьому жодних мотивів.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Рішення суду не оскаржено в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, треті особи: Управління Держгеокадастру у місті Дніпрі Дніпропетровської області, Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту на користь ОСОБА_2 щодо земельної ділянки ОСОБА_1 , який дає право проходу по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , визнання неправомірною відмову ОСОБА_2 від підписання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акту приймання-передачі межевих знаків на зберігання стосовно земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права на приватизацію земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без підпису ОСОБА_2 , тому, відповідно до ст.367 ЦПК України, не переглядається апеляційним судом в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.07.2010 року ОСОБА_1 належить на праві власності 59/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 43- зворот, 44).

41/100 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці розміром 1044 кв.м., що знаходиться за адресою: в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу частки домоволодіння від 30.03.2013 року , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.109-110)

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.03.2013 року, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,0454 га, кадастровий номер :08:814:0015, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.111, 112).Зазначена земельна ділянка належала продавцю ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК № 322212, виданого Дніпропетровською регіональною філією ДП Центр державного земельного кадастру 12.04.2012 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.07.2011 року. Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд.

Згідно з узгодженим Директором ДП Дніпропетровського МЦДЗК проекту розділу земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_1 , виготовленим ПП «Кварц» у 2001 році за заявою ОСОБА_4 для оформлення правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою у відповідності до ст. 42 ЗК України користування земельними ділянками, що належать громадянам на правах сумісної часткової власності, визначається пропорційно розміру частин в сумісній власності на будинок, будівлі та споруди, де: доля ОСОБА_4 в домоволодінні складає 41/100 а доля колишнього власника ОСОБА_5 в домоволодінні складає 59/100. Відповідно до вказаного проекту, домоволодіння складається з двох житлових будинків, господарчих будівель та споруд. Земельні ділянки, що розглядаються, мають спільний вхід та в`їзд з ділянкою АДРЕСА_3 (гр. ОСОБА_6 ). Необхідно виділити землю спільного користування. З розділом земельної ділянки, з попереднім частковим співвідношенням по землекористуванню по АДРЕСА_1 , в розмірах:

-гр. ОСОБА_4 , - 455 кв.м. (53,5 % від території, що підлягає приватизації).

-гр. ОСОБА_5 , - 290 кв.м. (34,15 % від території, що підлягає приватизації).

-земля спільного користування гр. ОСОБА_4 , і гр. ОСОБА_5 , - 50 кв.м. (5,9 % від території, що підлягає приватизації).

-земля спільного користування гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , і ОСОБА_6 - 55 кв м (6,5 % від території, що підлягає приватизації)».(т.1 а.с. 131-136)

Отже, домоволодіння, яке перебуває у спільній власності сторін, розташоване на земельній ділянці загальною площею 1115 кв.м., 0, 0454 га. з яких приватизовано та належить ОСОБА_2 , інша частина земельної ділянки фактично перебуває у користуванні ОСОБА_1 , не приватизована, через її частину існує прохід до приватизованої ділянки ОСОБА_2 , який був погоджений попередніми співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно висновку судової земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №506/507/508-19 від 25.07.2019 року, на території земельної ділянки загальною площею 1115 кв.м., домоволодіння АДРЕСА_1 , житлові будинки, господарські будівлі та споруди не виділені в натурі відповідно до часток у праві власності ОСОБА_1 (59/100) та ОСОБА_2 (41/100). Комплекс робіт з приватизації земельної ділянки площею 0,0454 га. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_4 , яку в подальшому придбала за договором купівлі-продажу № 302711 від 13.03.2013 року ОСОБА_2 , був проведений без урахування того факту, що житлові будинки, господарські будівлі та споруди не були виділені в натурі відповідно до часток у праві власності, а земельна ділянка площею 1115 кв.м. знаходилась у спільному користуванні власників 41/100 та 59/100 частин домоволодіння відповідно, у зв`язку з чим обидва власника мали рівні права щодо приватизації земельної ділянки площею 1115 кв.м. відповідно до своїх часток 41/100 та 59/100, відповідно. Експертом запропоновано один технічно можливий варіант влаштування проїзду до земельної ділянки, яка знаходиться на теперішній час у приватній власності ОСОБА_2 , за рахунок знесення господарських будівель та споруд а саме: літня кухня літ. «Д», сарай літ. «Г», сарай літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», душ літ. «З» та один можливий варіант встановлення сервітуту на право проходу та проїзду на велосипеді та встановлення сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Згідно Додатку № 2 до висновку судової експертизи № 506/507/508-19, варіант № 1 встановлення сервітуту на право проходу та проїзду на велосипеді та сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху по АДРЕСА_1 -площа встановлення сервітуту на право проходу та проїзду на велосипеді дорівнює - 15,32 м2.-площа встановлення сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху дорівнює - 39,83 м2.

Згідно Додатку № 3 до висновку судової експертизи № 506/507/508-19, варіант № 2 технічно можливого влаштування проїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 , за рахунок знесення господарських будівель та споруд та встановлення сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху по АДРЕСА_1 -площа та конфігурація технічно можливого влаштування проїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 , за рахунок знесення господарських будівель та споруд дорівнює - 59,81 м2.-площа встановлення сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху дорівнює - 44,83 м2 (т.2 а.с.88-117).

Згідно з висновком № 5062/5063-20 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25.08.2021 року у зв`язку з неможливістю у відповідності до нормативних вимог встановлення земельного сервітуту, у тому числі і найменш обтяжливого, на несформованій земельній ділянці і яка перебуває у спільній частковій власності, експертом запропоновано варіант доступу до приватизованої частини земельної ділянки, який можливо використовувати як для проїзду так і для проходу для відповідного користування будівлями та спорудами на приватизованій частині земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ), за рахунок знесення господарських споруд: Д - літня кухня, Е-сарай, З-душ, Ж-убиральня, згідно технічного паспорта позивача. Також експертом запропоновано варіант доступу до приватизованої частини земельної ділянки по наявному шляху, що фактично використовується на частині земельної ділянки, на якій розташовані будівлі та споруди, що знаходяться у користуванні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , який можливо використовувати як для проходу так і для проїзду для відповідного користування будівлями та спорудами на приватизованій частині земельної ділянки, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_1 , і виконаного на основі погодженого та підписаного попередніми співвласниками даного домоволодіння проекту розділу земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_4 у 2001 році щодо спільного користування дворовою частиною домоволодіння АДРЕСА_4 . При цьому, земельна ділянка для спільного користування, що пропонується у якості проходу чи проїзду, не має бути перегородженою, захаращеною та будь яким іншим чином створювати перешкоди для її вільного користування співвласниками домоволодіння. У разі проведення приватизації неприватизованої частини земельної ділянки відповідно до ст. 121 ЗК України, на спільну ділянку, яка буде прийнята у якості доступу до приватизованої частини, відповідно до ст.98 і ст.100 ЗК України може бути встановлено сервітут (т.2 а.с.229-254).

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що встановлення сервітуту щодо несформованої земельної ділянки неможливе

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом ст. 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, об`єктом цивільних прав є саме сформована земельна ділянка, якій присвоєно кадастровий номер.

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (стаття 100 ЗК України).

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби іншим способом.

Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (стаття 402 ЦК України).

З аналізу зазначених норм права вбачається, що земельний сервітут полягає у встановленні власнику земельної ділянки права використання чужої сусідньої земельної ділянки, для задоволення його потреб, які не можуть бути задоволенні іншим способом, у найменш обтяжливий спосіб. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови до суду з позовом звертається особа, яка вимагає встановлення сервітуту для задоволення потреб, які не можуть бути задоволенні іншим способом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке розташовано на земельній ділянці розміром 1115 кв.м., на 0,0454 га. з яких зареєстровано право власності за ОСОБА_2 , інша частина земельної ділянки кадастрового номеру не має, тобто несформована, та оскільки домоволодіння не розподілено в натурі, перебуває у користуванні співвласників домоволодіння. Фактично несформованою земельною ділянкою користується ОСОБА_1 та її частиною для проходу до своєї земельної ділянки ОСОБА_2 . Таке користування земельною ділянкою було визначено попередніми співвласниками домоволодіння.

Відповідно до вищезазначених норм закону, встановлення земельного сервітуту можливе лише на сформованій земельній ділянці.

Колегія суддів вважає, що враховуючи, що земельна ділянка, на якій ОСОБА_2 просить встановити сервітут, є несформованою, тобто не визначена як об`єкт цивільних прав, а також те, що сторони є власниками не розподіленого в натурі домоволодіння на праві спільної часткової власності, розташованого на такій земельній ділянці, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість встановлення земельного сервітуту на вказаній несформованій земельній ділянці.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2012 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 земельну ділянку для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд 0,0454га., оскільки згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.03.2013 року, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,0545га., колегія суддів не бере до уваги, оскільки помилкове зазначення дати укладання договору купівлі-продажу не є підставою для скасування рішення суду, оскільки не призвело до неправильного вирішення спору по суті. Зазначене питання вирішується відповідно до вимог ст.269 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не взяв до уваги висновок експерта № 506/507/508-19 від 25.07.2019 року, не навівши при цьому жодних мотивів, колегія суддів не бере до уваги, оскільки суд першої інстанції надав оцінку наявним в матеріалах справи висновкам експерта.

Зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 вересня 2022 року.

Головуючий:суддя А.П. Барильська

Судді:

Н.М. Деркач

Т.Р.Куценко