ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 761/14886/18
Провадження № 22-ц/821/949/22
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря: Ярошенка В. М.,

учасники справи:

позивач акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним, у складі: головуючого судді Биченка І. Я., повний текст рішення складено 05 травня 2022 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.10.2011, відповідач отримав кредит у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Зазначав, що при укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.uа, згідно яких обслуговується відповідач.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, а також підтверджується копією паспорту споживчого кредиту.

Виконання договору відповідачем вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за вказаним договором виконало, а саме відповідачу було надано можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Між тим, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2018 року відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 117000 грн, з яких 5274,26 грн тіло кредиту та 111725,74 грн заборгованість за відсотками.

АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 24.10.2011 у розмірі 117000 грн та судові витрати.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання правочину нікчемним.

Позов мотивував тим, що під час укладання оспорюваного кредитного договору з умовами та правилами надання банківських послуг належним чином ознайомлений не був, тому анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Відтак, підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Наголошував, що до даних правовідносин не може бути застосовано норми ст. 634 ЦК України, яка регулює відносини пов`язані з укладенням і виконанням договору приєднання.

Вважає, що сторонами не було досягнуто в належній формі згоди щодо всіх істотних умов договору кредиту у зв`язку з чим він являється неукладеним.

Просив визнати нікчемним (неукладеним) договір кредиту № б/н між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2022 року в задоволенні первісного позову Банку відмовлено повністю.

Рішення суду в цій частині мотивоване тим, що відповідачем ОСОБА_1 розрахунок заборгованості, який наданий Банком, в частині заборгованості за тілом кредиту не спростований, власних розрахунків останнім не подано, тому даний розрахунок судом прийнятий, як достовірний.

Оскільки отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не були повернуті, Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів.

Суд дійшов висновку, що на час звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 сплинув строк позовної давності, поважних причин його пропуску під час розгляду справи не встановлено, суд вважає обґрунтованою заяву представника ОСОБА_1 про застосування до даних позовних вимог позовної давності та приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту із вказаних підстав.

Також при винесені даного рішення суд зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимий доказами, що у період з 26 листопада 2013 року і до моменту звернення до суду 20 квітня 2018 року, Банк повідомляв відповідача про існуючу заборгованість за кредитним договором. Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 у своїй заяві клопотав про застосування позовної давності, тому суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, з підстави пропуску позивачем трирічного строку позовної давності на звернення до суду із даним позовом.

Щодо стягнення процентів, то суд першої інстанції дійшов висновку, що договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Однак, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Тому суд позбавлений можливості зробити обґрунтований висновок про те, що розмір заборгованості по процентам, яка нарахована АТ КБ «Приватбанк» в сумі 111725,74 грн відповідає умовам договору, укладеного з ОСОБА_1 , а тому приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено повністю.

Рішення суду в цій частині мотивоване тим, що укладений між сторонами кредитний договір містить всі істотні умови, передбачені для такого виду правочину, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданого ОСОБА_1 зустрічного позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 13 червня 2022 року, АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову, необгрунтованим та незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на відповідача.

Зазначає, що позовна давність щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту вцілому зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням дії договору або після несплати чергового платужу, що невраховано судом першої інстанції.

Крім того, наголошує, що разом із анкетою-заявою відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», тобто при укладенні кредитного договору відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафу.

Вказує, що за період з 24.10.2011 по 31.08.2014 - процентна ставка визначена у розмірі 30% тобто, на підставі довідки про умови кредитування. Заборгованість за процентами станом на 31.08.2014 склала 2717,53 грн.

Вважає, що вказані обставини свідчаить про ти, що відсутні підстави для відмови в позові у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Статуту АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а.с. 40).

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 червня 2018 року, АТ КБ «Приватбанк» зареєстроване як юридична особа 19 березня 1992 року, основний вид економічної діяльності, 64.19 інші види грошового посередництва (т. 1 а.с. 39).

У відповідності до Банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, АТ КБ «Приватбанк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» (т. 1 а.с. 38).

Згідно копії анкети-заяви № б/н від 24.10.2011 ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т. 1 а.с. 9).

В заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться лише персональні дані ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 9).

До кредитного договору Банком додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та виписку по рахунку боржника ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 11-34, 187--195).

Банком також надано довідку про умови кредитування, де сторони, зокрема, погодили тип кредитної лінії (поновлювальна), пільговий період (до 55 днів), валюту картрахунку (UAH), базову відсоткову ставку в місяць (2,5%), розмір щомісячного платежу (7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості), строк внесення щомісячних платежів (до 25 числа місяця, наступного за звітним), штраф при порушенні строків платежів при будь-якому із грошових обов`язків, передбачених договором, більш ніж на 30 днів (т.1 а.с. 10).

Згідно розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 28.02.2018 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 24.10.2011 складає у розмірі 117000 грн, з яких: 5274,26 грн заборгованість за тілом кредиту; 111725,74 грн заборгованість за відсотками (т. 1 а.с. 5-7).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 10.06.2011 старт карткового рахунку, 24.10.2011 1000 грн, 16.02.2012 6000 грн, 06.09.2013 5570 грн, 07.10.2013 5280 грн (т. 1 а.с. 8).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з підстав зняття останнім кредитних коштів із банківської карти, отриманої згідно анкети-заяви від 24.10.2011.

При цьому, в апеляційній скарзі Банк зазначав, що незгодний із відмовою в задоволенні первісного позозову та просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов Банку.

Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2022 року в частині відмови в первісному позові АТ КБ «ПриватБанк». В іншій частині оскаржуване рішення не переглядається.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 24.10.2011 вказані лише його анкетні дані, контактна інформація та відсутнє узгодження кредитного ліміту, розміру відсотків за користування кредитом тощо, що вірно зазначено судом першої інстанції.

Крім того, в анкеті-заяві ОСОБА_1 взагалі не визначений, зокрема, строк повернення кредиту (користування ним).

З наданих Банком довідок вбачається, що кредитний ліміт ОСОБА_1 станом на 07.10.2013 становив 5280 грн.

При цьому, матеріали справи не містять і підтверджень, що доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (24.10.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.04.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

На підставі викладеного відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, що передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг, які не підписані відповідачем.

Разом з тим, з матеріалів справи також вбачається, що 24.10.2011 відповідач ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN1306.

У довідці про умови кредитування сторони погодили, зокрема, тип кредитної лінії (поновлювальна), пільговий період (до 55 днів), валюту картрахунку (UAH), базову відсоткову ставку в місяць (2,5%), розмір щомісячного платежу (7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості), строк внесення щомісячних платежів (до 25 числа місяця, наступного за звітним), штраф при порушенні строків платежів при будь-якому із грошових обов`язків, передбачених договором, більш ніж на 30 днів.

Дослідивши наданий Банком розрахунок та виписку по рахунку боржника ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує наступне.

Із виписки по рахунку боржника вбачається, що він активував кредитну картку та користувався нею.

Борг ОСОБА_1 за тілом кредиту, згідно розрахунку заборгованості наданого Банком, скаладає 5274,26 грн. Вказаний бог відповідач не спростував, тому суд першої інстанції вірно виходив із вказаної суми заборгованості за тілом кредиту.

Проте, з наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку також убачається, що позивач обраховував проценти за користування відповідачем кредитом до 01.09.2014 року за ставкою 30,00 %, а в подальшому її збільшував неодноразово на 34,8 % річних, 43,2 % річних, що не відповідає довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду».

АТ КБ «Приватбанк» не доведено правомірності нарахування процентів за користування кредитом у визначеному у розрахунку заборгованості розмірі. Як встановлено судом, АТ КБ «Приватбанк» самостійно за власною ініціативою змінював умови кредитування щодо розміру процентів за користування кредитом.

Іншого розрахунку Банк суду не надав.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача сум процентів у розмірі визначеному Банком після зміни процентної ставки. Проте, у суду є підстави для стягнення відсотків за користування кредитом, у визначеному довідкою про умови кредитування розмірі, а саме 30,00 % річних за період з 24.10.2011 по 01.09.2014, що не врахував суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Разом з тим, в суді першої інстанції сторою відповідача за первісним позовом було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла наступного висновку: якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів .

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічної правової позиції дотримався і Верховний Суд у постановах від 03.02.2021 у справі № 279/476/17, від 17.02.2021 у справі № 761/32244/17, від 03.03.2021 у справі № 173/436/18.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

За змістом ст. 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

У справі, що переглядається, встановлено, що останній платіж за кредитним договором вчинено позичальником у вересні 26 лиспопада 2013 року, 12 червня 2014 року з картки ОСОБА_1 було здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості на суму 13,17 грн.

У наданому суду першої інстанції листі АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що операція від 12 червня 2014 року про зарахування коштів в сумі 13,17 грн в рахунок погашення боргу по договору кредиту №б/н від 24.10.2011 переведено за допомогою Приват24 або Приват48 з рахунка НОМЕР_1 , який належить клієнту на картку НОМЕР_2 шляхом автоматичного погашення заборгованості.

Тому початок перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором визначається з моменту, коли Банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме - з моменту останнього платежу відповідача по кредиту, тобто з 26 листопада 2013 року, що вірно встановив суд першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд враховує, що дана справа тривалий час перебувала в провадженні, заява про застосування строку позовної давності була заявлена 11 травня 2021 року, проте Банком, в спротування вказаної заяви, не було надано жодного доказу. В тому числі і докази щодо строку кредитування. З цим позовом Банк звернувся до суду 20 квітня 2018 року.

Банком під час розгляду даної справи не подавалось заяв про поновлення строку позовної давності, з обґрунтуванням поважності пропущення цього строку.

За змістом ч. 1, ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 2 та ч. 4 ст. 83 ЦПК України).

Подаючи позов, Банк не лише не вказував на неможливість надання тих чи інших доказів, а й наголошував на тому, щоб суд першої інстанції розглядав справу саме за наявними у ній матеріалами, які не містили відповідного доказу, на чому вірно наголошував суд першої інстанції.

Виходячи із принципу безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 299/957/14-ц (провадження № 61-5660св20).

За викладеного апеляційний суд не може прийнят докази, додані до апеляційної скарги оскільки скаржником не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції, у строки та спосіб визначені ст. 83 ЦПК України, з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

За таких обставин, встановивши, що будь-яких активних дій з визнання заборгованості після листопада 2013 року відповідач не вчиняв, суд дійшов висновку, що це відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за спливом позовної давності.

Відповідно до положень ст. ст. 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє інші доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог у повному обсязі та незаконність відмови у стягненні заборгованості згідно розрахунку Банку.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення в оскаржуваній частині (в частині вирішення первісного позову), виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В частині зустрічного позову рішення суду першої інстанції не переглядалось.

Враховуючи, що рішення суду в приведеній частині змінюється в частині мотивації, судові витрати в суді першої інстанції зміні не підлягають, судові витрати в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за сторонами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 квітня 2022 року в оскаржуваній частині змінити, виклавши мотивацію рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Посний текст постанови складено 08 вересня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко