ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5437/22 Справа № 214/8239/21 Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/8239/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року, яке ухвалено суддею Хомініч С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 лютого 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 19.02.2007 року укладено Кредитний договір №KRP0GK00150658, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 18 065,00 доларів США, строком до 18.02.2027 року, а він зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 19.02.2008 року, згідно п. 33.3 якого ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру, загальною площею 44,50 кв.м, житловою площею 29.90 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка йому належить на праві власності.

Свої зобов`язання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у розмірі, передбаченому умовами договору.

Договором іпотеки, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 , передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

Пунктом 18.12 Договору іпотеки визначений обов`язок іпотекодавця, не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки, без згоди на це іпотекодержателя, що було порушено ОСОБА_2 , коли він 15.06.2021 року у предметі іпотеки зареєстрував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, ОСОБА_2 та усі інші мешканці, що були зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, з порушенням вимог законодавства, не мають права користування вказаною квартирою.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: зняти з реєстраційного обліку та виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , з квартири, яка є предметом іпотеки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в той же день, що і кредитний договір. Зі змісту кредитного договору вбачається, що він укладений на споживчі цілі - купівля нерухомості, а тому висновок суду про те, що з матеріалів справи неможливо встановити за які кошти придбано предмет іпотеки є помилковим. За змістом частини другої ст. 109 ЖК України допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на житло, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою цього житла, а тому вимоги позивача є законними та підлягають задоволенню.

При цьому, позивач наполягає на тому, що ОСОБА_2 , зареєструвавши у предметі іпотеки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушив умови Договору іпотеки та статті 629 ЦК України, у зв`язку з чим поведінка ОСОБА_2 є недобросовісною та реєстрація вказаних осіб у предметі іпотеки є незаконною.

Просить суд апеляційної інстанції врахувати правову позицію в аналогічному спорі, висловлену Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2019 року у справі 570/3689/16.

Крім того, вважає недоречним посилання суду першої інстанції на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки лише тимчасово заборонено примусове стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тобто виселення з такого житла є законним.

У відзиві на апеляційну скаргу, який подано з порушеннями вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України (до відзиву не додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи), відповідач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті радинадав заяву про розгляд справи за його відсутності, а інші учасники справи про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 19.02.2007 року укладений Кредитний договір №KRP0GK00150658, відповідно умов якого банк надав відповідачеві кредитні кошти, на строк з 19.02.2007 року по 18.02.2027 року, у розмірі 15 000,00 доларів США, на придбання нерухомості житлового призначення, а також 3 065,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця (а.с. 4-5).

На забезпечення виконання цих зобов`язань, між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 у той самий день, 19.02.2007 року, було укладено Договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано нерухоме майно - двокімнатну квартиру на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею 44,5 кв.м, житлова площа 29,9 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П. 19.02.2007 року за реєстром №453 (а.с. 6-8).

Згідно пункту 18.12 Договору іпотеки, іпотекодавець зобов`язується не передавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення в разу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно довідки Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 04.06.2021 року №12/15/41000, відповідно до інформації з реєстру територіальної громади виконкому Саксаганської районної у місті ради, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03.06.2021 року, зареєстровані: з 13.03.2007 року - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 17.04.2015 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 07.09.2016 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за місцем проживання батька з 07.09.2016 року, тобто після народження, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований у спірній квартирі 17.04.2015 року, тобто до досягнення ним повноліття, після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 102, 103).

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся у 2015 році до суду із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором (справа №214/7430/15-ц), яка станом на дату ухвалення рішення суду першої інстанції - 22.02.2022 року, не розглянута (а.с. 60).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.08.2021 року по справі №214/4754/21, позовну заяву ОСОБА_2 задоволено, виконавчий напис №910, виданий 03.04.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 28.09.2021 року (а.с. 61-65).

Підставою звернення з позовом про виселення і зняття з реєстрації відповідачів зазначено те, що, в порушення п. 18.12 Договору іпотеки, відповідачі, без згоди іпотекодержателя, зареєстрували своє місце проживання за адресою предмета іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні спору про виселення з іпотечного житла застосовуються, як положення ст.40 Закону України «Про іпотеку», так і норма ст.109 ЖК України, за змістом яких виселення допускається у разі заявлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, суд констатував, що, оскільки, квартира, яка передана в іпотеку, належить на праві власності ОСОБА_2 та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що квартира - предмет іпотеки, де проживають відповідачі з неповнолітньою дитиною, придбавалась за рахунок кредитних коштів, виселення з такої квартири проводиться з наданням іншого постійного житла, яке за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК України вказується у рішенні суду.

Також, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні відомості, що позивачем виконано вимогу ст. 40 Закону України «Про іпотеку» про надіслання відповідачам вимоги щодо звільнення квартири із доказами їх надсилання та отримання, та Законом України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», запроваджено мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тобто і на виселення із такого майна.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», частиною третьою якої, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

При цьому, при вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.

Законодавство не передбачає такої підстави для виселення осіб виключно у зв`язку із тим, що відповідачі зареєстрували місце проживання в іпотечному майні без письмової згоди іпотекодержателя.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Згідно з частинами першою, третьою статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не допускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, ні положеннями ЦК України, ні положеннями Закону України «Про іпотеку», не передбачено обмежень прав членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9, частини першої, четвертої статті 156 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

З аналізу положень частини другої статті 64 ЖК України та частини першої статті 405 ЦК України слідує, що члени сім`ї власника будинку (квартири) (дружина власника, їх діти і батьки), які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Право дитини на проживання в сім`ї разом з батьками передбачене також статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга статті 156 ЖК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П. 19.02.2007 року за реєстром №453, та з 13.03.2007 року зареєстрований за цією адресою.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання батька з 07.09.2016 року, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований у цій же квартирі 17.04.2015 року, тобто до досягнення ним повноліття, після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 102, 103).

Отже, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення позову банку, як в частині виселення, так і в частині зняття з реєстрації.

Доводи позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо недобросовісної поведінки іпотекодавця, порушення ним умов договору, можуть свідчити про наявність підстав для застосування до сторони договору відповідних правових наслідків, встановлених самим договором, однак не є правовою підставою для задоволення позовних вимог в межах даної цивільної справи.

Посилання ж апеляційної скарги на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06 лютого 2019 року у справі 570/3689/16 є безпідставними, оскільки встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, у цій справі та у справі, що переглядається, є різними.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши надані докази у їх сукупності, підстави заявленого позову, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову, з вищенаведених підстав, у зв`язку з чим, не перевіряє по суті доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в той же день, що і кредитний договір, та зі змісту кредитного договору вбачається, що він укладений на споживчі цілі - купівля нерухомості, та про те, що рішення суду містить недоречне посилання на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За таких обставин, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку, вважає за необхідне змінити мотиви відмови у задоволенні цих позовних вимог, у зв`язку з чим частково задовольняє апеляційну скаргу, а рішення суду, на підставі п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, змінює в частині мотивів відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку, виклавши їх у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: