Провадження № 22-ц/824/2355/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки і піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Ічнянської РДА Чернігівської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.06.2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох дітей - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу він та відповідачка проживали разом в орендованій ним квартирі, але згодом під впливом матері відповідачки - ОСОБА_5 , відповідачка забрала дітей та переїхала проживати за іншою адресою.

Позивач зазначає, що мати відповідачки негативно впливає на відповідачку та на дітей, перебування дітей в сім`ї відповідачки негативно впливає на їх виховання та стан здоров`я, оскільки діти постійно хворіють, що свідчить про те, що в сім`ї відповідачки несприятлива психологічна обстановка, бо мати відповідачки володіє гіпнозом і займається окультними науками, наслідком чого є негативний вплив на життя дітей та їх психологічний стан.

Вказує, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, залишає їх на діда та бабу, які здійснюють над дітьми фізичне насильство - побої, мордування, катування, мучення, фізичні страждання та біль. Також над дітьми здійснюється психологічне насильство, яке виражається в подавленні їх волі, погроз, вселення почуття страху. Молодший син ОСОБА_4 не відвідує дитячий садочок, виховується вдома.

Зважаючи на викладене та діючи в інтересах дітей, позивач просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. 150, 154, 155, 164, 165, 166, 171 СК України, порушив норми процесуального права, безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про забезпечення доказів, про проведення з донькою розмови в судовому засіданні.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказує, що вимоги апеляційної скарги є надуманими, не підтверджені жодними належними та обґрунтованими доказами, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, виходив з того, що, позивачем не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дітей, та не доведено необхідність застосування такого крайнього заходу, а тому позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 03.06.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.06.2010.

В даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №2-2135/11 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 27.01.2011 р. та до повноліття доньки ОСОБА_3 , до 31.07.2015, а потім в розмірі 250 грн. щомісячно до досягнення сина ОСОБА_4 його повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.03.2014 року у справі №760/25630/13-ц визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.11.2014 року у справі №760/16403/14 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: прокуратура Солом`янського району м. Києва, орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, відібрання дітей - відмовлено. Судом встановлено, про відсутність обставин існування перешкод з боку відповідачів у спілкуванні позивача з дітьми та відсутність підтвердження обставин, що перебування дітей в сім`ї відповідача негативно впливає на їх виховання та здоров`я,.

Встановлено, що ОСОБА_2 разом з дітьми зареєстрована і проживає в трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

З характеристики Будівельної компанії "СК ОСТ-БУД" від 05.02.2019 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працює на посаді керівника кошторисно-договірногоо відділу з 2014 року, зарекомендувала себе як гармотний і висококваліфікований фахівець, відповідальна, цілеспрямована, доброзичлива.

Відповідно до довідки з ДКЛ № 4 Солом`янського району м. Києва від 20.07.2018 року, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здорові, інфекційних захворювань не виявлено.

Згідно з характеристикою, наданою спеціалізованою школою ІІ-ІІІ ступенів №159 м. Києва, малолітня ОСОБА_10 навчається в школі з 5 класу, школу відвідує регулярно, пропусків без поважних причин не має. Навчанням дитини цікавиться лише мама, відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами дитини. Батько до школи не навідувався жодного разу, батьківські збори не відвідував, життям доньки не цікавиться.

Відповідно до характеристики, наданої НВК «Ерудит» м. Києва, ОСОБА_4 навчається у 1-Г класі з вересня 2018. Навчанням дитини цікавиться тільки мати, щодня проводжає та зустрічає сина зі школи, допомогає у навчанні, регулярно відвідує батьківські збори, завжди бере активну участь у житті класу та діяльності навчального закладу. Батько до школи жодного разу не навідувався, шкільним життям сина не цікавиться, батьківські збори і свята не відвідував.

Відповідно до заключень психолога від 15.08.2019, наданого психологом Київського міського ПНД № 5 вбачається, що ОСОБА_3 має достатньо високий рівень когнитивного розвитку. Під час бесіди про стосунки з однолітками і іншими дорослими дівчина відверта, емоційний стан стабільний, активна, доброзичлива, чемна, гарна вихована. У бесіді розповідає про молодшого брата, як допомогає мамі та бабусі, як їй не вистачає діда. За батька у бесіді не згадує, на запитання щодо нього відповіла коротко «його у нас не має». Дитина категорично відмовила спеціалісту спілкуватись на цю тему, пояснюючи це важкими спогадами. ОСОБА_4 під час бесіди про стосунки з однолітками, іншими дорослими активно ділиться враженнями, розповідає про навчання та вчительку. При згадуванні про маму дитина стає емоційно піднесеною, виявляється симбіотичний зв`язок та прихільність до неї. На питання про батька відповідає, що «давно його не бачив, він до нас не ходить вже». При попередньому патопсихологічному дослідженні в 2015 році було встановлено, що ОСОБА_4 має схильність до неврозів, знаходився у неврозоподібному стані та загрозі розвитку інших психосоматичних захворювань. Після довготривалої психологічної корекції з дітьми та виключенням із життя дітей психотравмуючих факторів та зменшення контакту з тригерами та спогадами, психоемоційний стан дітей стабілізувався.

Згідно висновку органу опіки і піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.01.2020 року № 108-83, зважаючи на те, що мати належним чином виконує свої батьківські обов`язки та піклується про дітей, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації, (засідання від 19.12.2019) орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку, за місцем проживання відповідача створені належні умови для розумового та фізичного розвитку дітей. Мати належним чином піклується про дітей, приділяє багато уваги їх вихованню.

У розмові з працівниками служби діти повідомили, що постійно проживають з мамою, яку дуже люблять; мама піклується про них, з нею відвідують басейн, ходять на прогулянки до парку, катаються на роликах, у вихідні дні відвідують православну церкву. Про тата говорили з небажанням, зустрічатись з ним не бажають. Повідомили, що давно його не бачили.

У висновку органу опіки і піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.01.2020 року № 108-83 зазначено, що позивач ОСОБА_1 запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини отримав власноруч, але пояснень та актуальних документів, що свідчать про невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно дітей не надав, на засідання комісії не з`явився.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав відповідно до яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.15 вищевказаної постанови Пленуму Верхового Суду України позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Частинами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 дійшов висновку про те, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином встановив відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження свідомого та винного нехтування матір`ю своїми обов`язками відносно дітей, та врахував, що мати дітей заперечує проти позбавлення батьківських прав і має інтерес щодо участі у їх вихованні, дослідив висновок органу опіки і піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.01.2020 року № 108-83, в якому зазначено, що мати належним чином виконує свої батьківські обов`язки та піклується про дітей, прийняв до уваги те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу на батьків, у зв`язку з чим дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки обставин, які були враховані судом першої інстанції при вирішенні справи і висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: