КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7697/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейське туристичне страхування», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТВК» про стягнення суми страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Європейське туристичне страхування», ТОВ «ТТВК» з позовом про стягнення суми страхового відшкодування, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів 14 470 грн 55 коп. відшкодування сплачених коштів за скасовану туристичну поїздку, 28 грн 94 коп. інфляційних збитків, та 34 грн 49 коп. 3 % річних, а всього 14 533 грн 98 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, а саме: не оплачена судовим збором.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 січня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав, передбачених ч.3 ст.185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанціїдля продовження розгляду.

Скаргу обґрунтовувавтим, що висновки суду щодо необхідності сплати судового збору є хибними та не відповідають вимогам законодавства.

Зазначав, що суд посилається на те, що заявлений позов не відноситься до категорії позовів про захист прав споживачів, оскільки в ньому не наведено норми Закону України "Про захист прав споживачів".

Однак при цьому суд проігнорував той очевидний факт, що правовідносини виникають, існують та припиняються незалежно від наявності чи відсутності посилання на норми права, які їх регулюють. Так само суд проігнорував положення ст.2 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно з якими законодавство про захист прав споживачів не обмежується виключно наведеним законом.

Крім того. у самій же ухвалі про залишення позову без руху суд посилається на п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", де зазначено, що до відносин, які регулюються цим Законом, належать, зокрема, і ті, що виникають з договорів страхування.

Водночас, як на підставу для розгляду позову не за правилами розгляду справ про захист прав споживачів, суд посилається на практику Верховного Суду, а саме на постанову від 17.04.2019 року у справі №212/1101/18.

Однак суд не звернув увагу на значну відмінність правовідносин, які розглядались у вказаній справі, від тих, що призвели до подання цього позову.

Так у наведеній вище справі позивачем виступала особа, яка не мала жодних договірних відносин з відповідачем. Натомість, договірні відносини у відповідача як страхової компанії були з особою, яка спричинила шкоду позивачу. Внаслідок цього у страхової компанії виник обов`язок з договору страхування відповідальності відшкодувати шкоду особі, з якою вона не мала договірних відносин. Саме такі обставини розцінені Верховним Судом як відсутність відносин щодо захисту прав споживача послуг страхування, оскільки позивач і не був споживачем таких послуг.

Зазначає, що ОСОБА_1 особисто був застрахованою особою, тобто уклав договір на отримання страхової послуги для задоволення своїх особистих побутових потреб як фізичної особи. Отже у цих відносинах він є споживачем послуги страхування, а, відтак, його права підлягають захисту як права споживача.

За таких обставин судом застосовано практику Верховного Суду, яка не підлягала застосуванню до розгляду позову.

Зважаючи на викладене, позов ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, яка передбачена укладеним ним, як споживачем послуги, договором, є позовом про захист прав споживачів та підлягає розгляду без сплати судового збору. Прийняття ж судом оскаржуваного рішення про повернення позову є наслідком неправильного встановлення судом обставин, які мали значення для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вимогами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно зі ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не усунула недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2021 року.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

До неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Згідно статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.

Залишаючи без руху позовну заяву з підстав несплати судового збору та не зазначення обставини, за яких позивач позбавлена можливості надати інформацію самостійно або причини, за яких письмова інформація не може бути подана разом з позовною заявою, суд першої інстанції не надав належної оцінки вимогам чинного законодавства та судової практики.

Судом встановлено, що у липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів 14 470 грн 55 коп. відшкодування сплачених коштів за скасовану туристичну поїздку, 28 грн 94 коп. інфляційних збитків та 34 грн 49 коп. 3 % річних, а всього - 14 533 грн 98 коп.

При поданні позовної заяви позивач не сплатив судовий збір та зазначив, що його звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи та не звернув уваги на вимоги закону, які звільняють споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, та не перевірив, чи звільнений позивач від сплати судового збору за цим позовом.

За п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору.

Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому ст.5 Закону України «Про судовий збір» , не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Таким чином, ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що підставою позову є неправомірні дії відповідача щодо укладеного договору на туристичне обслуговування.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так. у справі «Belletv. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про повернення заяви позивачеві, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 січня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: