ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2789/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Альфа-Банк», третя особа: Державна податкова інспекція у Дарницькому районі Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві, про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Альфа-Банк» (далі також - АТ КБ «Альфа-Банк», банк, відповідач), третя особа: Державна податкова інспекція у Дарницькому районі Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві, про зобов`язання подати уточнюючий розрахунок форми 1 ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (інші доходи).

Позов мотивований такими обставинами. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу та набув право власності на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 . Ринкова вартість предмету іпотеки була визначена на рівні 623 246,00 грн. Залишок боргу за договором кредиту № 389/70/08-Пі від 22.07.2008 за основною сумую, процентами, пенею та штрафними санкціями склав 10 469 881,18 грн. Банк простив (анулював) позивачу основну суму боргу в розмірі 2 221 777,01 грн, яка відповідно до вимог Податкового кодексу України входить до річного доходу позивача за 2019 рік. Позивач вважає, що внаслідок неправильного застосування банком норм податкового кодексу України та безпідставного визначення та подання до органу Державної фіскальної служби України розрахунку форми № 1ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу за договором про прощення до податкового розрахунку за ознакою доходу «126» у нього, як платника податків, виник обов`язок з обов`язкового подання в установлені строки податкової декларації та сплати податків з доходів, отриманих позивачем, як платником податків, як додаткове благо. З метою недопущення порушення прав позивача та можливого безпідставного визначення Державною фіскальною службою України грошового зобов`язання та винесення податкового повідомлення-рішення, що буде суперечити податковому законодавству, позивач звернувся до суду з вимогою зобов`язати АТ КБ «Альфа-Банк» подати відносно нього до Державної фіскальної служби України уточнений розрахунок форми № 1 ДФ в частині віднесення суми прощеного (анульованого) боргу в розмірі 2 221 777,01 грн до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (інші доходи).

АТ КБ «Альфа-Банк» позов не визнав, пославшись на відсутність доказів подання банком до Фіскальної служби України звіту за формою № 1ДФ із невірними відомостями. Вказував, що позовні вимоги спрямовані на майбутнє, а відсутність порушеного права є підставою для відмови в позові.

Представник позивача, адвокат Гура А. А., в пояснення до позову вказала, що доказом подання відповідачем до органу Державної податкової служби України розрахунку форми № 1 ДФ відносно позивача в частині віднесення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку за ознакою доходу «126» лист Головного управління ДПС у м. Києві від 27.01.2020 за № 3559/К/26-15-33-12-16. У результаті неправомірних дій позивача у відповідача виникли прямі зобов`язання щодо подання декларації про майновий стан та доходи та сплати податків з доходів, нібито отриманих позивачем у вигляді додаткового блага, прощеного (анульованого) позивачем боргу.

Позивач у судове засідання не прибув. Представника позивача, адвокат Стеренчук Р. П., надіслав клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Від представника АТ КБ «Альфа-Банк», адвоката Тищенко К. О., також надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Третя особа, Державна податкова інспекція у Дарницькому районі Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві, свого представника у судове засідання не направила, будучи належно повідомленою про місце, день та час розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою. Правом на подання пояснень на позовну заяву не скористалась (а. с. 242).

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою від 09.12.2019 позов залишено без руху (т. 1 а. с. 16).

18.02.2020 від представника позивача, адвоката Штангея С. Ю., надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви (т. 1 а. с. 18-26).

Ухвалою від 19.02.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 24.04.2020 (т. 1 а. с. 27, 28).

22.04.2020 від представника АТ КБ «Альфа-Банк», адвоката Гамор Н. В., надійшло клопотання про заміну сторони її правонаступником (т. 1 а. с. 35-42).

24.04.2020 у зв`язку із введенням карантинних заходів на території України через поширення коронавірусу розгляд справи відкладено на 19.10.2020 (т. 1 а. с. 43).

28.04.2020 від представника АТ КБ «Альфа-Банк», адвоката Гамор Н. В., надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а. с. 45-55).

Ухвалою від 19.10.2020 суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 08.02.2021(т. 1 а. с. 61).

У судовому засіданні від 08.02.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача, адвоката Гури А. А., у долучені доказів до матеріалів справи та оголосив перерву до 20.04.2021 (т. 1 а. с. 75).

19.04.2021 від представника позивача, адвоката Гури А. А., надійшли пояснення по справі (т. 1 а. с. 94-152).

20.04.2021 від представника позивача, адвоката Гури А. А., надійшли клопотання про витребування доказів (т. 1 а. с. 153-168).

20.04.2021 у зв`язку із неявкою сторін у справі розгляд справи відкладено на 11.08.2021 (т. 1 а. с. 194).

Ухвалою від 20.04.2021 суд задовольнив клопотання представника позивача, адвоката Гури А. А., про витребування доказів (т. 1 а. с. 195, 196).

30.06.2021 та 01.07.2021 від АТ КБ «Альфа-Банк» надійшли витребувані за ухвалою суду від 20.04.2021 документи (т. 1 а. с. 201-217).

01.07.2021 від ГУ ДПС у м. Києві надійшли витребувані за ухвалою суду від 20.04.2021 документи (т. 1 а. с. 218-220).

У судовому засіданні від 11.08.2021 суд долучив до матерів справи докази, що були витребувані за ухвалою суду, та оголосив перерву до 25.10.2021 (т. 1 а. с. 226).

25.10.2021 у зв`язку із неявкою сторін у справі розгляд справи відкладено на 09.12.2021 т. 1 а. с. 230).

У судовому засіданні від 09.12.2021 суд заслухав вступну промову представника позивача, адвоката Кравченка І. В., та оголосив перерву до 15.02.2022 (т. 1 а.с. 239).

15.02.2022 від представника позивача, адвоката Стеренчука Р. П., надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника (т. 1 а. с. 246).

15.02.2022 від представника АТ КБ «Альфа-Банк», адвоката Тищенко К. О., також надійшла заява про розгляд справи без її участі (т. 1 а. с. 244).

Зважаючи на те, що справа тривалий час перебуває в провадженні суду, а надані сторонами докази є достатніми для прийняття обґрунтованого рішення, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності її учасників.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

За договором кредиту № 389/70/08-Пі від 22.07.2008 ОСОБА_1 отримав від акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» 80 000,00 доларів США під 14,00 % річних зі строком повернення до 20 числа кожного місяця згідно з графіком (т. 1 а. с. 108-112).

Повернення коштів було забезпечено укладеним 22.07.2008 іпотечним договором № 04-І-420, відповідно до умов якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 заставною вартістю 689 796 грн, що за офіційним курсом еквівалентно142 519,83 доларів США (т. 1 а. с. 117-120), та договором поруки № 04/П-301 від 22.07.2008 (т. 1 а. с. 121-125).

Станом на 19.04.2019 за позивачем рахувалась заборгованість за договором кредиту № 389/70/08-Пі на загальну суму 248 636,85 доларів США, що еквівалентно 6 672 830,00 грн (курс НБУ станом на 19.04.2019 - 26,837655 за 1 долар США), а саме: за кредитом в сумі 82 785,81 доларів США, що еквівалентно 2 221 777,01 грн; за відсотками - 114 090,43 доларів США, що еквівалентно 3 061 919,60 грн; зі сплати пені за несвоєчасне повернення кредиту - 13 563,80 доларів США, що еквівалентно 364 020,58 грн; зі сплати пені за несвоєчасне повернення відсотків - 38 196,81 доларів США, що еквівалентно 1 025 112,81 грн (т. 1 а. с. 214).

Листом від 27.06.2019 за № 5359 АТ «Укрсоцбанк» повідомило позивача про отриманий ним дохід у вигляді прощеного боргу. Вказано, що відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття 19.04.2019 права власності на предмет іпотеки - квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки на підставі іпотечного договору № 04-І-420 від 22.07.2008. Рішення про державну реєстрацію права власності за банком прийняте державним реєстратором Коцюбою А. Є. № 46609297 від 23.04.2019. Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість предмета іпотеки визначена на рівні 623 246,00 грн. Після здобуття банком права власності на предмет іпотеки залишок заборгованості за договором кредиту № 389/70/08-Пі від 22.07.2008 (за основною сумою, процентами, пенею та штрафними санкціями) за офіційним курсом НБУ станом на 19.04.2019 склав 10 469 881,18 грн. У зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації банком права власності на нерухомість ОСОБА_1 прощено (анульовано) залишок заборгованості за договором кредиту № 389/70/08-Пі від 22.07.2008. Відповідно до вимог Податкового кодексу України до складу річного доходу за 2019 рік включається дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу в розмірі 2 221 777,01 грн. У листі банк також повідомив, що отриманий ОСОБА_1 дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 % та військовим збором за ставкою 1,5 %, які він відповідно до вимог чинного законодавства має самостійно сплатити до Державного бюджету України (т. 1 а. с. 205, 206).

Листом від 27.01.2020 за № 3559/К/26-15-33-12-16 ГУ ДПС України повідомило позивача про отриманий ним дохід у 2019 році у вигляді додаткового блага та необхідність подання декларації про майновий стан і доходи за звітній 2019 рік до 01 травня 2020 року. У листі також зазначено про необхідність подання письмових пояснень та підтверджуючих документів у разі відсутності підстави для подання декларації (т. 1 а. с. 168).

В матеріалах справи наявна належним чином завірена копія розрахунку форми 1 ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку за ознакою доходу "126" відносно ОСОБА_1 та відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відносно ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 203, 220).

АТ «Альфа Банк» є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» (т. 1 а. с. 49-51).

IV. Мотивувальна частина.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Як встановлено п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За приписами абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 цього кодексу додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Платник податку відповідно до пп. 49.18.4 п. 49.18 статті 49 Податкового кодексу України зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків (податковою адресою), відобразити в ній вказаний дохід та у відповідності до пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в декларації.

Пунктом 49.1 статті 49 цього кодексу визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків (податковою адресою).

Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об`єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 статті 164 Кодексу.

Отже, до складу оподатковуваного доходу фізичної особи належить, зокрема, сума заборгованості, яка була прощена (анульована) їй. Така сума заборгованості розцінюється як додаткове благо фізичної особи і підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. Разом з тим, таке прощення здійснюється на підставі відповідного рішення кредитора, про яке боржник повинен бути повідомлений

За приписами пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Пунктом 16 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «"Перехідні положення» Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Тобто, анулювання (прощення) боргу за своєю суттю є звільненням боржника від обов`язку сплатити його, на підставі якого боржник набуває право не сплачувати борг, а додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Отже, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Частиною першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року №898-IV (далі - Закон № 898-IV) встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом частини другої статті 36 Закону № 898-IV договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 898-IV договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною четвертою статті 36 Закону №898-IV визначено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Статтею 37 Закону № 898-IV врегульовано питання передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, зокрема, частиною першої цієї статті встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно з частиною третьої статті 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Як встановлено судом, банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття 19.04.2019 права власності на предмет іпотеки - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки на підставі іпотечного договору № 04-І-420 від 22.07.2008.

У подальшому, банк як кредитор з метою виконання зобов`язань позивача за кредитним договором прийняв рішення від 27.06.2019 за № 5369 про прощення (анулювання) залишку кредитної заборгованості. Вказане рішення було прийнято у зв`язку з реалізацією банком права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання кредитного договору (т. 1 а. с. 129-132).

Оскільки з моменту задоволення банком своїх вимог за договором кредиту № 389/70/08-Пі від 22.07.2008, забезпеченого іпотекою (іпотечний договір № 04-І-420 від 22.07.2008), в порядку позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зобов`язання позивача за вказаним кредитним договором є припиненими, будь-які вимоги по ньому є недійсними.

У даному випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону № 898-IV стало підставою для прощення (анулювання) заборгованості позивача за договором кредиту № 389/70/08-Пі від 22.07.2008, в тому числі основної суми кредитної заборгованості сумі 82 785,81 доларів США, що еквівалентно 2 221 777,01 грн.

Отже, набуттям банком як іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки на підставі кредитного договору вирішено питання щодо виконання боржником (позивачем) свого зобов`язання за кредитним договором з урахуванням укладеного на його забезпечення іпотечного договору в порядку Закону № 898-IV, а тому прощення боргу за самостійним рішенням кредитора до спливу строку позовної давності за таких обставин фактично не відбулося, оскільки мало місце задоволення вимог банку через набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених

ст. 165 Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом

Отже, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє додаткове благо, передбачене п.п.164.2.17 (д) п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, у вигляді прощення боргу оскільки такий борг було списано у зв`язку з реалізацією банком свого права на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність квартири позивача, а тому є безпідставними посилання відповідача, що кошти у розмірі 2 221 777,01 грн є оподатковуваним доходом позивача, передбаченим пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Нарахування на зазначену суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору, є необґрунтованим та оскільки позивач не отримував у 2019 році доходу від АТ КБ «Альфа-Банк» у нього не виникло обов`язку подавати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.11.2018 справа № 802/1728/16-а.

За відсутності обов`язку подавати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року вимоги до банку про подання уточнюючого розрахунку форми 1 ДФ в частині віднесення сум прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку за ознакою доходу «127» (інші доходи) є необґрунтованими, а тому суд відмовляє у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на позивача сплачений ним судовий збір у сумі 768,40 грн (т. 1 а. с 19).

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Альфа-Банк» про зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: