ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1193/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/1519/19 Категорія: на ухвалу Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою.

В обґрунтування поданої скарги вказує, що у відділі ДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/1519/19 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Згідно зі свідоцтвом на право власності на житло № НОМЕР_1 від 24.07.1998 ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у рівних частках на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Придніпровським відділом ДВС накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 (індексний номер 54509677 від 09.10.2020). Арешт накладено на все нерухоме майно боржника, зокрема, і вказану квартиру.

В той же час, згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідно до ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», від 04.04.2022 №48/15, в лютому 2022 ОСОБА_1 була погашена заборгованість зі сплати аліментів та виникла переплата. Згідно з розрахунком, відображено заборгованість за один поточний платіж у березні 2022, проте це не відповідає дійсності, оскільки боржником 30.03.2022 сплачено поточний платіж у розмірі 1350 грн. та індексацію у розмірі 1963, 5 грн. А відтак, як вказує скаржник, заборгованості зі сплати аліментів боржник не має.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що ОСОБА_1 сплачує аліменти самостійно, заборгованості зі сплати аліментів не має, на його думку, не є доцільним накладення арешту на нерухоме майно боржника. Крім того, на звернення до відділу ДВС щодо зняття арешту з майна, отримав відмову, що викладена у листі. Таким чином, вважає наявна бездіяльність органів ДВС щодо зняття арешту з його майна; збереження арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 є непропорційним втручанням у його право на мирне володіння майном.

Отже, скаржник просить суд, визнати протиправною бездіяльність Придніпровського відділу ДВС щодо незняття арешту з майна боржника, ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 59550900; зобов`язати Придніпровський відділ ДВС зняти арешт з усього майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні № 59550900.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2022 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що за розрахунком державного виконавця від 14.09.2020 р. №55836, який досліджений судом за матеріалами виконавчого провадження, заборгованість по сплаті аліментів становив на 01.09.2020р. становила 29068 грн. 96 коп., що і стало підставою для винесення державним виконавцем 09.10.2020р. постанови про накладення арешту на майно боржника. Тобто, державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, яке не виконувалось з часу набрання законної сили судовим рішенням.

Боржником не надано доказів наявності в нього щомісячного доходу, грошових коштів, іншого майна, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів, а тому порушень державним виконавцем вимог закону щодо накладення арешту на майна, зокрема і нерухоме та відмову у його знятті, не встановлено.

Отже, як на думку суду, виконавець за правилами статті 59 Закону № 1404-VIII позбавлений повноважень зняти арешт, накладений постановою від 09 жовтня 2020р., оскільки скаржником не наведено та не доведено належними та допустимими доказами підстав для такого рішення, визначених у вичерпному переліку частини четвертої статті 59 вказаного Закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, поставленою судом з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги його скарги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована доводами викладеними ОСОБА_1 у поданій ним скарзі, так крім того зауважує, що арешт майна боржника, як стадія звернення стягнення на таке майно, може бути накладений лише за наявності заборгованості зі сплати аліментів упродовж понад три місяці. За відсутності заборгованості зі сплати аліментів утримання арешту майна позбавлене сенсу та не відповідає засадам співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Вказує, що він здійснює підприємницьку діяльність для забезпечення якої користується банківськими рахунками, а аліменти сплачує самостійно.

Крім того, відповідно до пункту 19 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, у день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що за заявою ОСОБА_2 від 10.07.2019р. постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС 16.07.2019р. відкрито виконавче провадження №59550900 з виконання виконавчого листа №711/1519/19, виданого Придніпровським райсудом м. Черкаси 26.06.2019р. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_5 , 2006 року народження у розмірі 1500 грн., починаючи з 19.02.2019р. до його повноліття.

Постановою державного виконавця від 09.10.2020 р. у рамках вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафу 29068 грн. 96 коп.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 16.02.2021р., Придніпровським відділом ДВС накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 (індексний номер 54509677 від 09.10.2020), про що здійснено державну реєстрацію.

Встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , боржник є співвласником квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.04.2022р. №48/15, здійсненого державним виконавцем, станом на 01.04.2022р., заборгованість по аліментам та виконавчому збору і витратах виконавчого провадження боржником ОСОБА_1 сплачена у повному обсязі. Такі обставини підтвердили в судовому засіданні стягувач та державний виконавець.

Дійсно ОСОБА_1 10.05.2022р. звертався до Придніпровського відділу ДВС із клопотанням про зняття арешту з майна, але йому була надана начальником відділу Трохименко Ю. 20.06.2022р. відповідь №20136 про відсутність підстав для такого.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 448, 449 ЦПК України).

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 , посилаючись на відсутність заборгованості по сплаті аліментів, вказував на наявність підстав для зняття арешту з належного йому майна.

Частинами першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (частина друга статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно з пунктом 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Частина 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначає арешт як початкову стадію того ж провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За положеннями ст.48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст.56 Закону).

У зв`язку із заборгованістю по сплаті аліментів у розмірі 29068,96 грн старшим державним виконавцем Капшитарем В.О. була винесена постанова про арешт майна боржника від 09.10.2020 року для забезпечення реального виконання рішення суду.

За змістом ч.5 ст.13 , п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Отже, законом передбачена умова, відсутність якої унеможливлює зняття арешту з майна боржника, а саме можливість забезпечення виконання рішення в інший спосіб.

Беручи до уваги те, що боржником не надано доказів наявності в нього щомісячного доходу, грошових коштів, іншого майна, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів, підстави для скасування арешту відсутні, порушень державним виконавцем вимог закону не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 зареєстрований підприємцем та має відкритий рахунок банку, висновків суду не спростовує, оскільки не доводить отримання останнім доходів, достатніх для забезпечення виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не може бути прийнято до уваги і посилання ОСОБА_1 на п.19 розділу ІІІ Інструкції з примусового виконання рішень від 02.04.2012 №512/5, відповідно до якого у день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання, оскільки положення цієї інструкції суперечать вимогам Закону і до вказаних правовідносин щодо виконання рішення про стягнення аліментів не застосовуються.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Оскільки оскаржувана постанова державного виконавця винесена згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», направлена на забезпечення прав третіх осіб, то доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення оскаржуваною постановою його прав власника, колегія судді вважає неспроможними.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі №640/8231/18 (провадження № 61-14477св20).

Посилання заявника як на підставу апеляційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 639/2850/20 (провадження № 61-4736св21), не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справі, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.

Судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано положення статей 13, 59, 71 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2022 року.

Судді: