Номер провадження 2/754/2700/22
Справа №754/419/22
РІШЕННЯ

Іменем України

25 серпня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Гринчак О.І.

за участю: секретаря судових засідань Чехун Ю.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить суд:

- здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на пральну машинку марки LG модель ЕН0 В8 QD - 845020000 вартістю 11999,90 гривень та право власності на Диван «Гретта супер» вартістю 5840,00 гривень;

- здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_3 право власності на Електронні пристрої (планшетний ноутбук SAMSUNG GALAXY TAB Р 3113 silver, гаджет SAMSUNG USB connector, мобільний телефон NOKIA 200 White) загальною вартістю 3204,97 гривень, право власності на ліжко з матрацом загальною вартістю 3900,00 гривень, право власності на металопластикові вікна загальною вартістю 4300,00 гривень, право власності на металопластикові вікна загальною вартістю 3877,08 гривень та право власності на матеріали загальною вартістю 1198,00 гривень для ремонту у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 пральну машинку марки LG модель FH0 В8 QD - 845020000 (у робочому стані та без зовнішніх і без внутрішніх пошкоджень) вартістю 11 999,90 гривень та Диван «Гретта супер» (у цілісному стані та без зовнішніх і без внутрішніх пошкоджень) вартістю 5 840,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11.02.2019 у справі № 754/17079/18 було розірвано шлюб між сторонами. Після цього рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07.04.2021 у справі № 754/2053/19 було визначено місце проживання спільних малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом їх батьком ОСОБА_1 . Під час шлюбу із громадянкою ОСОБА_3 позивачем за його власні кошти, а також за грошові кошти отримані ним особисто у кредит від фінансових установ, було придбано побутову техніку та матеріали для ремонту у квартирі дружини за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- у 2012 році - електронні пристрої (планшетний ноутбук SAMSUNG GALAXY TAB Р3113 silver, гаджет SAMSUNG USB usb connector, мобільний телефон NOKIA 200 White) на загальну суму 3204,97 гривень;

- у 2013 році - ліжко з матрацом на загальну суму 3900,00 грн;

- у 2014 році - металопластикові вікна на загальну суму 4300,00 грн;

- у 2016 році - матеріали для ремонту у квартирі на загальну суму 1198,00 грн;

- у 2016 році - металопластикові вікна на загальну суму 3877,08 грн;

- у 2017 році - диван «Гретта супер» вартістю 5840,00 грн;

- у 2017 році - пральна машинка марки LG модель FH0 В8 QD - 845020000 вартістю 11999,90 грн.

Позивач зазначає, що вищезазначена побутова техніка та матеріали для ремонту у квартирі відповідачки належать сторонам на праві спільної сумісної власності, при цьому загальна вартість такого майна складає 34319,95 гривень. Оскільки з моменту розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна набутого під час шлюбу, відтак з урахуванням інтересів малолітніх доньок, місце проживання яких визначено із позивачем, останній звернувся до суду для поділу спільного майна подружжя.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 22.03.2022.

22.02.2022 від представника відповідача - адвоката Сініциної О.П. до суду надійшов відзив, в якому представник просить:

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати право власності ОСОБА_1 на пральну машину марки LG модель FH0 В8 QD - 845020000 - 11999,90 грн. та право власності на ліжко з матрацами загальною вартістю 3900,00 грн., а всього на загальну суму - 15899,00 грн.;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати право власності ОСОБА_3 на металопластикові вікна загальною вартістю 3 323,69 грн. та металопластикові вікна загальною вартістю 3877,08 грн. Всього на загальну суму - 7 200,77 грн.;

- в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за частину спільного сумісного майна, яка складає 8698,23 грн. (15899,00 грн. - 7200,77 грн.). замість її частки у праві спільної сумісної власності.

Представник відповідача у відзиві вказує на те, що відповідачем визнається спільним сумісним майном подружжя, що підлягає поділу пральна машина марки LG модель FH0 В8 QD - 845020000 вартістю 11999,90 грн., яка наявна на час розгляду справи та перебуває у користуванні відповідача, але заперечує щодо включення до складу спільного сумісного майна, що підлягає поділу дивану «Гретта супер» вартістю 5840,00 грн., оскільки останній відсутній на час розгляду справи у відповідача, окрім іншого, позивач, на підтвердження придбання зазначеного дивану, надає копію заявки на доставку меблів від 04.04.2017, яка не є доказом придбання зазначеного товару, оскільки не містить доказів оплати товару (фіскального чеку або відмітки про оплату замовленого товару), прізвища покупця та його підпису, тобто не є належним та допустимим доказом. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що диван «Гретта супер» вартістю 5840,00 грн. має бути виключений зі складу майна, що підлягає поділу. Відповідач зазначає, що нею визнається спільним сумісним майном подружжя, що наявне у нього на час розгляду справи та підлягає поділу: ліжко з матрацом загальною вартістю 3900,00 грн., металопластикові вікна загальною вартістю 3877,08 грн. та металопластикові вікна загальною вартістю 3323,69 грн. Проте придбання металопластикових вікон на загальну суму 4300,00 грн. не визнається відповідачем та, на його думку, не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки, в якості доказів на придбання металопластикових вікон загальною вартістю 4 300,00 грн., позивач додає копію договору від 09.07.2014 з додатком № 1 до договору, який не є доказом придбання зазначеного товару, оскільки не містить доказів прийняття та оплати товару (акту приймання-передачі, як це передбачено договором від 09.07.2014 або фіскального чеку або відмітки про оплату замовленого товару), тобто не є належним та допустимим доказом. Відповідач також заперечує щодо включення до складу спільного сумісного майна, що підлягає поділу електронних пристроїв (планшетний ноутбук SAMSUNG GALAXY tab 3113 silver, гаджет SAMSUNG USB connector, мобільний телефон NOKIA 200 White) загальною вартістю 3204,97 грн. та на матеріали для ремонту у квартирі загальною вартістю 1980,00 грн. Так, відповідач зазначає, що зазначене майно відсутнє на час розгляду справи у відповідача. Враховуючи факт проживання дітей сторін разом із позивачем, діючи в інтересах дітей, відповідач вважає, що право власності на ліжко з матрацами загальною вартістю 3900,00 грн. має бути визнано за позивачем. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розгляд справи 22.03.2022 не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 07.07.2022.

У судовому засіданні 07.07.2022 оголошено перерву до 25.08.2022.

У судове засідання 25.08.2022 сторони з`явились. Позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача не заперечував щодо часткового задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив таке.

Сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 15.07.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11.02.2019 у справі № 754/17079/18 шлюб між сторонами розірвано.

Крім того, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07.04.2021 у справі № 754/2053/19 було визначено місце проживання спільних малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, він звернувся до суду з даним позовом.

За твердженням позивача до спільного майна подружжя, що підлягає поділу належить пральна машина марки LG модель FH0 В8 QD - 845020000, диван «Гретта супер», електронні пристрої (планшетний ноутбук SAMSUNG GALAXY TAB Р3113 silver, гаджет SAMSUNG USB connector, мобільний телефон NOKIA 200 White), ліжко з матрацом, металопластикові вікна та матеріали для ремонту у квартирі відповідача.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Вимогами ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

На підставі ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція Верховного Суду в постанові від 05 серпня 2020 року в справі № 682/2493/16-ц).

Предметом доказування в такій справі є набуття спірного майна подружжям під час шлюбу та вартість майна, що підлягає поділу.

Позивачем заявлено позовну вимогу щодо визнання за ним права власності на пральну машину марки LG модель FH0 В8 QD - 845020000 вартістю 11999,90 гривень. На підтвердження заявленої вимоги позивачем надано фіскальний чек від 08.10.2017 (а.с. 31).

Відповідач у відзиві зазначає, що нею визнається спільним сумісним майном подружжя, що підлягає поділу пральна машина марки LG модель FH0 В8 QD - 845020000 вартістю 11999,90 грн., яка наявна на час розгляду справи та перебуває у користуванні відповідача, а також просить суд визнати право власності ОСОБА_1 на пральну машину марки LG модель FH0 В8 QD - 845020000.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що у порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за ОСОБА_1 право власності на пральну машину марки LG модель FH0 В8 QD - 845020000 вартістю 11999,90 гривень.

Також під час дослідження доказів судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження придбання сторонами дивану «Гретта супер», а заявка на доставку меблів № 1003 від 04.04.2017 (а.с. 28) не може вважатися доказом підтвердження права власності позивача відповідно до норм цивільного права. Отже, позивачем не надано доказів набуття у період шлюбу з відповідачем дивану «Гретта супер» вартістю 5840,00 грн., у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про визнання за ним права власності на диван «Гретта супер».

Позивач також просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_3 право власності на Електронні пристрої (планшетний ноутбук SAMSUNG GALAXY TAB Р3113 silver, гаджет SAMSUNG USB connector, мобільний телефон Nokia 200 White) загальною вартістю 3204,97 гривень.

Відповідач у відзиві вказує, що зазначене майно (планшетний ноутбук SAMSUNG GALAXY TAB Р3113 silver, гаджет SAMSUNG USB connector, мобільний телефон Nokia 200 White) відсутнє на час розгляду справи у Відповідача.

Позивачем до позовної заяви додано рахунок на оплату електронних пристроїв (планшетного ноутбуку SAMSUNG GALAXY TAB Р3113 silver, гаджета SAMSUNG USB connector, мобільного телефону Nokia 200 White), де покупцем вказано ПАТ «Акцент банк», та фіскальний чек на суму 3204,97 грн. (а.с. 15, 16).

З огляду на те, що покупцем вказаних пристроїв вказано ПАТ «Акцент-банк», а позивач не надав доказів того, що він отримав кредит у ПАТ «Акцент-банк» для придбання вказаних пристроїв, а також враховуючи, що не доведено факту перебування вказаних пристроїв у відповідача, суд вважає, що дане майно слід виключити зі складу спільного майна подружжя, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Позивач просить суд визнати за відповідачем право власності на матеріали загальною вартістю 1198,00 гривень для ремонту у квартирі, яка належить відповідачу. На підтвердження вказаної обставини позивач надав товарний чек від 20.08.2016 на суму 1198,00 гривень (а.с. 25).

Оскільки у вказаному товарному чеку від 20.08.2016 не зазначено та не підтверджено придбання та оплату зазначених матеріалів для ремонту саме у квартирі відповідача, суд також вважає, що дане майно слід виключити зі складу спільного майна подружжя, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Окрім того, позивач просить суд у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на металопластикові вікна загальною вартістю 4300,00 гривень та право власності на металопластикові вікна загальною вартістю 3877,08 гривень.

В матеріалах справи міститься договір №972 від 06.07.2014, згідно з умовами якого замовник (позивач) доручає, а виконавець приймає на себе доставку готової продукції - віконних систем. Однак в матеріалах справи відсутній Акт здачі-прийому металопластикових конструкцій, як це визначено умовами вказаного договору. Також позивачем надано комерційну пропозицію № 68197 від 29.07.2016 на суму 3877,08 грн., яка оплачена, та комерційну пропозицію від 19.07.2016 на суму 3323,69 грн., докази оплати якої матеріали справи не містять, однак в цій частині позов визнається відповідачем.

Тому, суд приходить до висновку про визнання за ОСОБА_3 права власності на металопластикові вікна загальною вартістю 3323,69 гривень та на металопластикові вікна загальною вартістю 3877,08 гривень.

Щодо поділу ліжка з матрацом, то суд зазначає таке. На підтвердження придбання ліжка з матрацами позивачем надано Договір № 02051/04704LCCC про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування та встановлення кредитного ліміту від 15.10.2013, а також товарний чек від 27.10.2013 (а.с. 17-20). Відповідач в свою чергу, не заперечує існування даного майна та просить суд визнати право власності на ліжко з матрацами за позивачем.

З огляду на те, що позивач у судовому засіданні пояснив, що дітям куплені інші ліжка, діти всім забезпечені, тому суд з урахуванням інтересів дітей вважає за можливе задовольнити вимогу позивача та визнати за ОСОБА_3 право власності на ліжко з матрацом загальною вартістю 3 900,00 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З огляду на викладене, позовна заява про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню, виходячи з принципу рівності часток подружжя.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на пральну машинку марки LG модель FH0 В8 QD - 845020000 вартістю 11999,90 гривень.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на ліжко з матрацом загальною вартістю 3900,00 гривень, право власності на металопластикові вікна загальною вартістю 3323,69 гривень, право власності на металопластикові вікна загальною вартістю 3877,08 гривень, а всього на суму 11 100,77 грн.

Зобов`язати ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 пральну машинку марки LG модель FH0 В8 QD- 845020000 вартістю 11999,90 гривень.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1661,73 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 - РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 - РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 16.09.2022.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК