Справа № 132/3406/21
Провадження № 2/132/159/22
РІШЕННЯ

Іменем України

12.09.2022р. м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого - судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі - ГОРДІЄНКО А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області у порядку загального позовного провадження цивільну справу №132/3406/21 за позовом ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України про визнання права на приватизацію квартири,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2021р. до місцевого суду звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які діють від свого імені та в інтересах неповнолітніх відповідно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із позовом до ДП «ДГ «Артеміда» Інституту картоплярства НААН України, в якому просять визнати за ними право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування цієї вимоги зазначили, що їх батькові ОСОБА_5 та членам його сім`ї на підставі ордеру була надана квартира АДРЕСА_1 , для проживання, де вони зареєстровані та фактично проживають на даний час. Дана квартира перебуває у повному господарському віданні ДП «ДГ «Артеміда» Інституту картоплярства НААН України, куди вони звернулися із відповідними заявами про вирішення питання щодо приватизації цього нерухомого майна, на які не отримали належної відповіді. Оскільки їх право на приватизацію житла порушене, вони вимушені звернутися до суду із вказаним позовом, який просять задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2021р., вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 26.10.2021р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 24.01.2022р., закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 згідно поданої письмової заяви, яка зареєстрована в канцелярії суду 26.05.2022р. за вх.№ 3369/22, уточнили свої позовні вимоги, та просили визнати за ними право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1. , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, згідно поданої письмової заяви просять справу розглянути за їх відсутності, на уточнених позовних вимогах наполягають, та просять їх задовольнити.

Відповідач - представник Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.

У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що батько позивачів - ОСОБА_5 перебував з Державним підприємством «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України у трудових правовідносинах до 03.10.2007р., про що свідчить трудова книжка серії НОМЕР_1 від 24.01.1980р.

Під час перебування у трудових правовідносинах, ОСОБА_5 та його сім`ї, на підставі ордеру у 1980 році була видана квартира АДРЕСА_1 , для проживання, що підтверджується довідкою Державного підприємства «Дослідне господарство «Корделівське» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України № 33 від 15.04.2021р.

В даному житловому приміщенні, в якості членів сім`ї наймача, були зареєстровані позивачі ОСОБА_3 (з 26.01.2001р.), та ОСОБА_1 (з 06.07.2006р.), які його займають та ним користуються і по теперішній час, про що свідчать відомості про реєстрацію місця проживання, що містяться на сторінках 11 паспорту громадянки України серії НОМЕР_2 , виданого 03.01.2001р. Калинівським РВ УМВС України у Вінницькій області на ім`я ОСОБА_3 , та паспорту громадянки України серії НОМЕР_3 , виданого 06.07.2006р. Калинівським РВ УМВС України у Вінницькій області на ім`я ОСОБА_1 ; довідки про реєстрацію місця проживання особи, видані 26.05.2022р. відділом надання адміністративних послуг Калинівської міської ради Вінницької області за №№ 01-25-665, 01-25-668; довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, видана 20.10.2021р. адміністратором центру надання адміністративних послуг Калинівської міської ради Вінницької області за № 713.

Згідно наказу Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України №88 від 15.09.2006р. та Акту приймання-передачі майна, який є невід`ємним додатком до цього наказу, будинок АДРЕСА_2 , який перебував на балансі та використовувався для виробничих цілей відділку «Калинівка» Державного підприємства «Дослідне господарство «Корделівське» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України, безоплатно переданий у підпорядкування Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України.

Отже житловий будинок АДРЕСА_2 , в якому знаходиться спірна квартира, перебуває на балансі Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України, що підтверджується довідкою Державного підприємства «Дослідне господарство «Корделівське» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України № 64 від 20.07.2021р.

Як свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 14.11.2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Рівнинне Калинівського району Вінницької області.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 3 про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (ст.25 Закону України від 04.09.2008р. № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб`єкта владних повноважень.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положення цього конституційного принципу закріплені у частині четвертій ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За ст.1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

У відповідності із Конвенцією, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У п.36 рішення від 18.11.2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст.8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст.8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

У п.44 рішення від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

За приписами ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст.345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частинами 3, 5 ст.9 ЖК Української PCP визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До об`єктів приватизації, як це встановлено ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», належать квартири в багатоповерхових будинках, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках (де мешкають два і більше наймачів), які використовуються громадянами на умовах найму.

Частиною 4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюються на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяці з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 206, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Державного підприємства «Дослідне господарство «Артеміда» Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України про визнання права на приватизацію квартири - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя