Справа №601/3318/21
Провадження № 2/601/223/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року Кременецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Коротича І.А.,

за участю секретаря судового засідання Бончик А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Згідно позовної заяви позивачка є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки про склад сім`ї в належному позивачці житловому будинку зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 .Однак, відповідач з 01 вересня 2020 року по даний час за місцем своєї реєстрації не проживає, лише зрідка приходить навідати дітей, після чого вчиняє сімейні скандали. Реєстрація відповідача у належному позивачці житловому будинку, який не проживає за місцем реєстрації, порушує її права, як власника будинку в можливості розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Вказані пояснення позивачка надала і в судовому засіданні. Крім того, пояснила, що вона його не пускала до будинку і не пустить і зараз, оскільки він вчиняє з нею сімейні скандали.

Позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 08.09.2022 року в судове засідання не з`явилися, однак надіслали на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Гурник В.О. в судове засідання не з`явилися, однак 08.09.2022 надіслали на адресу суду заяву про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги не визнали, попередньо надіславши відзив на позов. Під час розгляду справи відповідач зазначив, що позивачкою не надано доказів того, що відповідач створює їй перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні житловим будинком. Житловий будинок в якому на даний час проживає позивачка з дітьми належав його бабі та діду, він подарував його позивачці. ОСОБА_2 проживає у своєї матері десь пів року, оскільки позивачка його вигнала, однак він хоче проживати у спірному будинку разом зі своїми дітьми. А тому вважає, що ОСОБА_1 не надала суду доказів про те, що ОСОБА_2 не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин понад один рік. Просять в позові відмовити.

На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання 08.09.2022 всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ухвалою судді від 28 квітня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10 червня 2022 року клопотання представника позивачки ОСОБА_3 про виклик свідків задоволено.

Ухвалою суду від 10 червня 2022 року клопотання представника відповідача адвоката Гурника Віктора Олександровича про виклик свідків задоволено.

Ухвалою суду від 10 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є сином відповідача та позивачки. Батько на даний час та на протязі двох років проживає разом з бабусею ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 . Відповідач протягом цього часу приходив до них до дому, однак він не пускає його додому ночувати, оскільки той зловживає спиртними напоями та вчиняє з матір`ю сімейні скандали. Коли батько приходить у денну пору доби, то його пускають.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом та живе за адресою: АДРЕСА_3 . Знає, що відповідач на даний час не проживає з дружиною та дітьми, а живе в своєї матері, але з якого часу не знає. ОСОБА_2 приходить час від часу та навідує дітей. Акта якого він підписав навіть не читав, його попросив сусід підписати, він і підписав.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою та проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Знає, що ОСОБА_2 на даний час не проживає з дружиною та дітьми, а живе в своєї матері, оскільки його вигнали з весни 2021 року. Бачить як відповідач приходить навідувати дітей.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48708541 від 30.11.2015, власником житлового приміщення, а саме - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - є ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, серія та номер: 2829 серія бланка НАС 642837, виданий 30.11.2015 приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Фаїз Н.П.

З довідки про склад сім`ї № 1252/10-11 від 23.11.2021 слідує, що до складу сім`ї ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 входять: чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно акту обстеження від 23.11.2021, складеного депутатом Кременецької міської ради Левчуком А.В. встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 01 вересня 2020 року. Даний факт підтвердили сусіди ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Згідно акту обстеження від 03.02.2022, складеного депутатом Кременецької міської ради Левчуком А.В. встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає з 01 січня 2000 року по день складання цього Акту. Зі слів сусідів ОСОБА_2 займається вихованням та утриманням двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має інвалідність І-ї групи, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний факт підтвердили сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Згідно акту обстеження від 01.06.2022, складеного депутатом Кременецької міської ради Лубяницьким О.Д. встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 01 вересня 2020 року. Даний факт підтвердили сусіди ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Спір між сторонами виник з приводу наявності правових підстав для припинення відповідачем права користування житлом, що належить позивачці.

Відповідно до вимог ст.ст.316, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яким власник володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України).

У відповідності до статей 156,64 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина(чоловік) власника будинку, їх діти і батьки.

Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинні відбуватись в судовому порядку.

Особливістю вирішення вказаного спору є те, що при створенні сім`ї, встановленні сімейних відносин, власник і член сім`ї, тобто дружина і чоловік вважали, що їх відносини є постійними, не обмеженими у часі, а не про тимчасовий характер таких відносин. Тому і їх права, у тому числі і житлові, розглядалися як постійні. В контексті норм житлового законодавства припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частини 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивачки і відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла висновку, що будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не має у власності жодного житла. Заперечуючи проти позову відповідач вказував на те, що позбавлення його права на житло з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , фактично позбавить його житла. Окрім того, він регулярно приходить навідувати дітей та має намір проживати в спірному житловому будинку з дружиною та дітьми. Крім того, він не може проживати в будинку з поважних причин, оскільки позивачка та їх син чинять перешкоди в користуванні житлом, не впускають його до будинку.

З огляду на що, визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням буде мати наслідком виселення його із спірного житлового будинку, що покладе на нього надмірний тягар, чим порушить баланс інтересів сторін, оскільки фактично він стане безхатченком.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц зазначила, що члени сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивачки та не покладати надмірний тягар на відповідача.

При цьому навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів ст. 8 Конвенції.

Отже, вирішуючи справу про наявність правових підстав для виселення особи з житлового приміщення, суд повинен у кожній конкретній справі здійснити оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Як вбачається з актів обстеження від 23.11.2021 та 01.06.2022, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 01 вересня 2020 року. Інформація викладена в акті зі слів власника житлового будинку ОСОБА_1 та на основі наданих документів, та засвідчені сусідами.

Оцінюючи дані докази, суд звертає увагу на те, що як зазначено в актах, інформація викладена в них зі слів власника житлового будинку та на основі наданих документів, проте суду не надано жодних документів для їх оцінки в сукупності з наданими актами та встановлення причин з яких відповідач не проживає у даному житловому будинку, тому вказані документи не можуть вважатись належними, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст.76,79,80ЦПК України в підтвердження обґрунтованості вимог позивачки.

Отже, встановивши, що відповідач ОСОБА_2 як член сім`ї позивачки був зареєстрований у спірному житловому будинку зі згоди позивачки як власника будинку, та з урахуванням тих обставин, що позивачкою не було доведено відсутність без поважних причин відповідача у спірному житловому будинку, наявність у нього іншого житла, того факту, що відповідач чинить скандали, врахувавши при цьому, що тривалість проживання відповідача у спірному помешканні є достатньою підставою для того, щоб вважати даний житловий будинок його житлом в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачкою, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 156, 64 ЖК України, статтями 316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХ В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий: