Справа № 522/3567/21
Провадження № 2/522/2667/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Лукашкіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - Адміністративного будинку № 2» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - Адміністративного будинку № 2», в якій просить:

1. Поновити ОСОБА_1 на посаду чергового по будинку Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - Адміністративного будинку № 2», з 09 лютого 2021 року;

2. Стягнути з Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - Адміністративного будинку № 2», на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2021 року до дня поновлення на роботі;

3. Стягнути з Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - Адміністративного будинку № 2», на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень;

4. Стягнути з Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - Адміністративного будинку № 2», на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 16 000 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

17 червня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

20 липня 2022 року позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій він просить пункт другий позовних вимог викласти у наступній редакції: «Стягнути з Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - Адміністративного будинку № 2», на користь ОСОБА_1 його середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2021 року, із розрахунку 8 027,34 грн. в місяць, до дня поновлення на роботі, зокрема, з 09 лютого 2021 року по 21 липня 2022 року в сумі 100 609,20 грн. (Сто тисяч шістсот дев`ять) гривень 20 копійок».

В судове засідання з`явилися позивач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 , заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали в повному обсязі, а також представник відповідача ОСОБА_3 , діючий на підставі довіреності б/н від 06 червня 2022 року, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи та надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, приходить до висновку про відмову в задоволені позову на підставі встановлених фактичних обставин по справі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Одеським обласним комунальним підприємством «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - Адміністративного будинку № 2» (надалі ООКП «СЕЦМК Адмінбудинку № 2») з 01 липня 2012 року по 08 лютого 2021 року. З 01 липня 2012 року по 28 листопада 2019 року працював електрослюсарем по ремонту і обслуговуванню обладнання. Відповідно до наказу від 28 листопада 2019 року № 124-к по підприємству ООКП «СЕЦМК Адмінбудинку № 2», з 03 грудня 2019 року був переведений на посаду чергового по будинку. Робота чергового по будинку цілодобова, позмінна.

Наказом № 41 від 08 лютого 2021 року по підприємству ООКП «СЕЦМК Адмінбудинку № 2» позивача ОСОБА_1 було звільнено за пунктом 3 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (надалі КЗпП України).

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 заступив на свою зміну чергового по будинку з 09:00 05 лютого 2021 року по 09:00 06 лютого 2021 року. 06 лютого 2021 року передав зміну іншому черговому по будинку ОСОБА_4

07 лютого 2021 року інженером-енергетиком ООКП «СЕЦМК Адмінбудинку № 2» Маляром Є.А. під час здійснення обходу Адміністративного будинку близько 08:00 ранку було виявлено пошкодження системи кондиціонування на лівій стороні будинку, а саме: зрізані трубки на 6 кондиціонерах 1-го поверху. З метою з`ясування обставин, інженер-енергетик ООКП «СЕЦМК Адмінбудинку № 2» Маляр Є.А. звернувся до чергового по будинку, який був на зміні, оскільки 05 лютого 2021 року наприкінці робочого дня, близько 18:00 під час обходу Адміністративного будинку трубки були на місці. Черговий по будинку сказав, що нічого не знає. Також інженер-енергетик ОСОБА_5 відразу доповів про ці обставини у телефонному режимі виконуючому обов`язки директора ООКП «СЕЦМК Адмінбудинку № 2» Чернюху І.І., а згодом подетально виклав всі факти у службовій записці від 08 лютого 2021 року письмово.

З метою з`ясування обставин, викладених у службовій записці від 08 лютого 2021 року, виконуючий обов`язки директора ООКП «СЕЦМК Адмінбудинку № 2» Чернюх І.І. призначив службове розслідування. Наказом № 40/1 від 08 лютого 2021 року було створено комісію та проведено службове розслідування, у ході якого було запрошено інформацію у інженера-електроніка з експлуатації обладнання електрозв`язку ОСОБА_6 щодо стану системи відеоспостереження в Адміністративному будинку. Згідно аналізу програми моніторингу системи відеоспостереження, камера відеоспостереження № 8, яка виходить на ліву сторону Адміністративного будинку, була вимкнена з 02:32 годин 05 лютого (зміна чергового по будинку ОСОБА_1 ) до 08:37 годин 07 лютого 2021 року, що підтверджує факт вимкнення камери відеоспостереження № 8 під час чергування ОСОБА_1 . Наявність системи безперебійного живлення на системі відеоспостереження в справному стані вказувала на те, що вимкнення камер відеоспостереження не могло відбутись у зв`язку з відключенням від електромережі. Також комісією було встановлено, що ані планових, ані аварійних відключень Адміністративного будинку від електропостачання не здійснювалося. Комісією було з`ясовано, що на зміні чергового по будинку ОСОБА_1 перебої у роботі камер відеоспостереження з невідомих причин відбувалися і раніше, а саме, 21 січня 2021 року, тим більше, наказом в.о. директора підприємства Чернюха І.І. № 19/1 від 21 січня 2021 року йому було оголошено догану.

Комісією було запрошено для надання пояснень іншого чергового по будинку ОСОБА_4 , який здавав чергування у цей час. Але він вів себе неадекватно, сказав, що це не його провина, а трубки на кондиціонерах зрізали на зміні у іншого чергового по будинку, ОСОБА_1 з 05 на 06 лютого 2021 року та той просив його нічого не писати в книзі приймання та передачі та сказав, що сам все вирішить. ОСОБА_4 сказав, що відповідати за інших не буде, від надання письмових пояснень відмовився, при спілкування з членами комісії використовував нецензурну лексику та погрожував розправою.

Також комісією було запрошено для надання пояснень позивача, чергового по будинку, ОСОБА_1 , але він також відмовився від надання письмових пояснень, та сказав, що камера не працювала і комісія нічого не доведе. У звязку з вищенаведеними обставинами, враховуючи відмову обидвох чергових по будинкувід надання письмових пояснень та неадекватне ставлення до роботи комісії, встановити реальні факти, які стали причиною пошкодження системи кондиціонування неможливо. Враховуючи те, що камера відеоспостереження була вимкнена, встановити, на якій зміні відбулося пошкодження також не можливо. Комісія дійшла висновку, що має місце зговір чергових по будинку.

Згідно фотофіксації з прогами моніторингу системи відеоспостереження, на момент приймання-здачі зміни від ОСОБА_1 до ОСОБА_4 о 09:00 06 лютого 2021 року, камера відеоспостереження № 8, яка виходить на ліву сторону Адмінбудинку № 2 вже не працювала. Тобто, ОСОБА_1 при здачі-прийманні зміни відповідно до пункту 2.6. Посадової інструкції чергового по будинку повинен був перевірити стан відеосервера та зафіксувати факт вимкнення камери відеоспостереження № 8. Але, в порушення Посадової інструкції чергового по будинку, він не виконав своїх обов`язків, що призвело до матеріальних збитків підприємства. Також, згідно пункту 2.8. Посадової інструкції чергового по будинку він повинен був під час чергування записувати в книгу прийому та здачі чергування часи обходу будинку, а недоліки, які були виявлені під час чергування, записувати в Журнал обліку недоліків. Згідно пункту 2.7. Посадової інструкції чергового по будинку, черговий по будинку повинен доповідати директору підприємства про недоліки, які мали місце під час чергування і прийнятих мірах по їх усуненню.

Таким чином, позивач не дотримався Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, відповідно до яких працівник зобов`язаний чесно і сумлінно працювати, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів щодо охорони праці, пожежної безпеки, дбайливо ставитися до майна власника.

Більш того, під час роботи комісії, позивач ОСОБА_1 неповажно ставився до її членів, був агресивним, а під час ознайомлення з Актом службового розслідування лаявся нецензурною лексикою на інспектора з кадрів ОСОБА_7 , та кидався у бійку на виконуючого обов`язки директора ООКП «СЕЦМК Адмінбудинку № 2» Чернюха І.І. на прохання останнього вгамуватися.

Враховуючи результати службового розслідування, ступінь вчиненого дисциплінарного проступку, обставини, за яких його було вчинено, систематичність порушень трудової і технологічної дисципліни та халатність, яка призвела до збитків підприємству, відмову від співпраці із членами комісії та неадекватне ставлення до них, та керівництва підприємства, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, комісією з проведення службового розслідування було запропоновано звільнити чергового по будинку ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Позивачу було запропоновано надати письмові пояснення стосовно подій: 21 січня 2021 року та 08 лютого 2021 року, але він відмовився від надання письмових пояснень, про що було складено відповідні Акти, шо свідчить про те, що відповідачем було виконано норми діючого законодавства стосовно витребування пояснень, а відмова позивача від надання письмових пояснень є підставою вважати відсутність будь-яких поважних причин невиконання своїх обов`язків.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до статті 149 КЗпП України, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Наказом по підприємству № 19/1 від 21 січня 2021 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. Наказ було оголошено позивачу, однак від підпису він відмовився, про що було складено відповідний Акт.

Наказом по підприємству № 41 від 08 лютого 2021 року позивача було звільнено з займаної посади. Вищезазначене свідчить про те, що позивач не виконував без поважних причин обов`язків, покладених на нього Посадовою інструкцією чергового по будинку та Правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства.

Позивач викладає у позові, що 09 лютого 2021 року він прийшов на роботу заступати на свою зміну, але йому було повідомлено, що його звільнено з роботи та необхідно звернутися за трудовою книжкою до інспектора з кадрів. Як описує позивач, від несподіваності він не запам`ятав текст наказу про звільнення та йому було відмовлено в його отриманні.

Згідно частини 1 статті 47 КЗпП України (в редакції, що діяла станом на 08 лютого 2021 року), власник, або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Позивачу ще 08 лютого 2021 року було надано належно оформлену трудову книжку та розрахунковий лист за лютий 2021 року, який він отримав, про що ним зроблено запис на копії розрахункового листа, який відповідач додав до матеріалів справи. Даний факт свідчить про те, що 08 лютого 2021 року його було ознайомлено з наказом про звільнення, але він відмовився від підпису. Таким чином, твердження позивача, про те, що йому було відмовлено в отриманні наказу про звільнення, не відповідає дійсності та спростовується наявними доказами.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Таким чином, позивачу за порушення трудової дисципліни було в перший раз оголошено догану, а вже друге за невиконання своїх службових обов`язків, його було звільнено, що свідчить про те, що відповідачем були здійснені всі дії при звільненні, передбачені пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Зазначена правова позиція кореспондується з позицією Верховного Суду Постанова від 17 квітня 2019 року у справі № 766/8638/16-ц(провадження № 61-28444св18).

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обовязків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обовязків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обовязків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що відповідач довів систематичне невиконання позивачем обов`язків, покладених на нього трудовим договором, та в порядку статті 43 КЗпП України виборним органом профспілкової організації надано згоду на звільнення, що свідчить про законність дій відповідача у спірних правовідносинах. Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалюючи нове рішення, виходив із того, що в діях позивача відсутнє систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що є обов`язковою складовою для звільнення особи за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. За результатами розгляду Верховний Суд прийняв постанову, в якій зазначив таке.

«У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника».

В судовому засіданні за відповідним клопотанням представника позивача були допитані в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

ОСОБА_8 пояснив, що знає позивача, як грамотного електрика, та підтвердив, що зустрів його 21 січня 2021 року о 09:15 біля входу в Адмінбудинок № 2 Одеської обласної ради, який розташований по вулиці Канатній, 83 у м. Одесі після здачі чергування, де він на той час працював черговим по будинку. Після цього вони разом поїхали до квартири свідка, ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де до самого вечора позивач в його присутності проводив електричні роботи. За словами свідка ОСОБА_8 , коли позивач вийшов з Адмінбудинку № 2, на його запитання, як пройшло чергування, позивач відповів, що все нормально, без пригод, та керівництво підприємства до нього претензій не пред`являло.

ОСОБА_9 пояснив, що позивач є його тестем, та він разом із позивачем, своєю дружиною, ОСОБА_10 та онуком позивача ОСОБА_11 мешкають в одній квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 повідомив, що 08 лютого 2021 року позивач був вихідний та цілий день знаходився вдома зі своїм онуком, якому тоді було 5 років, дитячий садок в той день не працював, а батьки дитини знаходилися на роботі.

На переконання сторони позивача, обставини, викладені особами, допитаними в якості свідків, мають спростувати факт притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани 21 січня 2021 року, звільнення 08 лютого 2021 року, та проведення відповідачем відповідних службових розслідувань з приводу вчинених позивачем дисциплінарних проступків.

Згідно з правилами статті 69 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Однак, особи, що були допитані у якості свідків, не входили до складу комісій, що здійснювали службові розслідування 21 січня 2021 року та 08 лютого 2021 року, таким чином вони не можуть бути обізнаними про обставини, встановлені вказаними службовими розслідуваннями. Відповідними доказами, які підтверджують чи спростовують факт проведення службових розслідувань є письмові докази Акти службових розслідувань від 21 січня 2021 року та від 08 лютого 2021 року, в той же час доказами, які можуть підтвердити чи спростувати факт притягнення до дисциплінарної відповідальності є відповідні Накази керівника ООКП «СЕЦМК - Адмінбудинку № 2» про оголошення догани позивачу та про його звільнення.

Крім того, серед заявлених позовних вимог позивачем не заявлено позовні вимоги щодо скасування результатів службового розслідування від 21 січня 2021 року, а саме щодо скасування Наказу про оголошення догани ОСОБА_1 № 19/1 від 21 січня 2021 року та відповідно, скасування результатів службового розслідування від 08 лютого 2021 року, на підставі яких було видано оскаржуваний Наказ № 41 від 08 лютого 2021 року про звільнення позивача.

Також особи, допитані в якості свідків, не входили до складу комісій з проведення вказаних вище службових розслідувань відносно ОСОБА_1 , оскільки їм не надавалося повноважень проводити такі службові розслідування, окрім тих осіб, що його безпосередньо проводили за відповідними наказами керівника підприємства.

Вказані свідки не підтвердили та не спростували ті обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування (у вказаному випадку, саме письмовими доказами), не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

Статті 147-149 КЗпП України передбачають саме обовязкове видання відповідних письмових документів при здійсненні службового розслідування - Акту службового розслідування (в письмовій формі), а також при накладенні стягнень за порушення трудової дисципліни Наказу (в письмовій формі).

Оцінка судом допустимості засобів доказування щодо факту проведення службових розслідувань та видання наказів про застосування стягнення за порушення позивачем трудової дисципліни, або оспорювання окремих його частин, повинна ґрунтуватися на підставі письмових доказів, доказів, зроблених засобами аудіо -, відеозапису та інших доказів, при тому рішення суду в такому випадку не може ґрунтуватися на показаннях свідків.

Отже, показаннями свідків не може доводитися факт видання чи не видання наказу про накладання стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді наказу про звільнення.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України передбачено, що ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

У відповідності до положень частини 2 статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Приписами частини 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статей 23, 1167 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільно-правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного звязку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Застосування принципу презумпції моральної шкоди не випливає з чинного законодавства. Загальне правило про розподіл обовязків доказування, встановлене частиною 1 статті 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення йому відповідачем моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Як зазначено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

За приписами вищенаведених норм матеріального права встановлена єдина підстава цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду - це правопорушення, до складу якого входять: шкода, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду, причинний звязок між ними, вина особи, яка заподіяла шкоду.

Доводи позивача суд вважає непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідача, ООКП «СЕЦМК Адмінбудинку № 2» до цивільної відповідальності, а отже, не дають і достатніх правових підстав для задоволення пункту третього позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкодиє такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. До того ж, у матеріалах справи відсутні докази, які документально підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 15, 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, статтями 12, 13, 76, 77, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - Адміністративного будинку № 2» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно частини 1 статті 354 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 07.09.2022 року

Суддя:

05.09.2022