Справа № 562/3749/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2022 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Саган Л.В.

за участю секретаря судового засідання Аврамчук Н.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Топольського В.М.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Шевчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості за договором позики. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 12 червня 2019 року ОСОБА_2 позичив у нього кошти в сумі 4000 євро на умовах повернення 01 липня 2019 року 4400 євро, про що відповідачем було особисто написано розписку. В подальшому 01 липня 2019 року відповідач написав розписку про позику 4400 євро та зобов`язався повернути до 01 серпня 2019 року 4600 євро. Під час написання вказаної розписку був присутній ОСОБА_3 , який посвідчив розписку своїм підписом. Однак в порушення договірних зобов`язань у встановлені строки відповідач кошти йому не повернув. На його неодноразові прохання виконати зобов`язання за договором позики відповідач не реагує, в добровільному порядку коштів не повернув.

Тому просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 4600 євро, що станом на день подачі позову становить 139505,12 грн. у гривневому еквіваленті за курсом НБУ.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив суду, що відповідач позичив у нього кошти на власні потреби до 01 серпня 2019 року. Розписку про позику коштів 01 липня 2019 року ОСОБА_2 написав у присутності ОСОБА_3 . Грошові кошти він передав особисто ОСОБА_2 . Він неодноразово звертався до відповідача повернути борг у добровільному порядку. Однак ОСОБА_2 лише обіцяв йому повернути кошти пізніше. Оригінал розписки знаходиться у нього, кошти за договором позики йому відповідачем не повернуті, тому просить задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що він позичив у ОСОБА_1 4000 євро на прохання ОСОБА_3 . 12 червня 2019 року та 01 липня 2019 року він власноручно добровільно написав розписки про позику грошових коштів. При цьому, 01 липня 2019 рокупід час написання ним розписки був присутній ОСОБА_3 , який вказаний у розписці як поручитель. Позичені кошти він передав для ОСОБА_3 . Чому 01 липня 2019 року розписку про позику коштів написав він, а не ОСОБА_3 , пояснити не може. В подальшому, ОСОБА_3 йому повідомив, що повернув позивачеві грошові кошти в повному обсязі, тому вважає, що будь-якої заборгованості він перед ОСОБА_1 не має. Оригінали розписок знаходяться у позивача. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з розписки від 01 липня 2019 року, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4400 євро та зобов`язався повернути до 01 серпня 2019 року 4600 євро. Поручителем за договором позики в розписці зазначено ОСОБА_3 .

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 у встановлений строк свого зобов`язання щодо повернення позики.

Згідно положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Таким чином, закон вимагає укладення письмової форми для правочину, який мав місце між сторонами.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Відповідно до норм ст.1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, провадження №14-465цс18.

Виходячи з того, що розписка від 01 липня 2019 року підтверджує факт отримання ОСОБА_2 коштів у борг від ОСОБА_1 , а також містить відомості про їх суму тастрок повернення - до 01 серпня 2019 року, засвідчена власноручним підписом відповідача, суд приходить до переконання про її відповідність вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що у строки зазначені в розписці ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання повернути кошти.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 підтвердив факт позики ОСОБА_2 у ОСОБА_1 грошових коштів та повідомив суду, що він перебуває з позивачем у неприязних стосунках.

При цьому, суд не бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 про повернення ним позивачеві заборгованості за договором позики, оскільки він особисто позивачеві будь-яких грошових коштів не передавав.

Крім того, факт передачі коштів за договором позики не може ґрунтуватися на показах свідків (ст.1051 ЦК України).

Суд розцінює пояснення свідка ОСОБА_3 як сприяння ОСОБА_2 уникнути відповідальності за грошовим зобов`язанням.

За змістом ст.545 ЦК України відсутність у боржника оригіналу розписки та відповідно його наявність у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Розписка, яка власноручно підписана відповідачем і факт її написання останнім не заперечується, містить суму коштів та період у який вони були позичені у позивача.

Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Боргова розписка боржником у судовому порядку недійсною не визнавалася, а тому породжує для ОСОБА_2 правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, що нею визначені.

Дослідивши боргову розписку, оцінивши її зміст, установивши, що оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_1 , доказів неправомірного володіння кредитором цією розпискою відповідач суду не надав й не спростував, що сума заборгованості є іншою, ніж зазначена у розписці, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 4600 євро.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, позики, не суперечить чинному законодавству.

З розписки, яка підтверджує факт укладання між позивачем і відповідачем договору позики, не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку в гривні зазначеного боргу в розмірі 4600 євро за офіційним курсом НБУ не вбачається.

У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 206, 263-265, ЦПК України та на підставі ст.ст.207, 526, 530, 549, 551, 610-611, 626, 628, 633, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 01 липня 2019 року в розмірі 4600 (Чотири тисячі шістсот) євро та 1396 (Одна тисяча триста дев`яносто шість) гривень витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 06 вересня 2022 року.

С у д д я