Дата документу 07.09.2022 Справа № 337/1879/22
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 337/1879/22Головуючий у 1-й інстанції Ширіна С.А. Повний текст ухвали складено 26.07.2022 року.
Пр. № 22-ц/807/1781/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Дашковської А.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Хортицький відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у справі виїзду за межі України

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України (а.с. 3-7), в якій просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , встановлене ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2011 року у справі ЄУН 6-117/11.

В обґрунтування заяви заявник зазначав, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2011 року подання Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження його у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України задоволено.

Тимчасово обмежено виїзд за межі України, громадянина України ОСОБА_1 , який мешкає адресою: АДРЕСА_1 без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобов`язань до закінчення виконавчого провадження 293/2, з примусового виконання виконавчого листа № 2-2961 від 23.02.2010 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 108581,55 грн.

На примусовому виконанні Хортицький ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на теперішній час знаходиться виконавчий лист №2-2961 у зведеному виконавчому провадженні №53398244.

Однак, з 17.05.2022 року він - ОСОБА_1 офіційно працевлаштований на посаді фахівця з міжнародних відносин Благодійної організації «Благодійний Фонд «Ренесанс Україна» з окладом згідно штатного розкладу. За характером роботи на займаній посаді, відповідно до посадових обов`язків в нього виникає потреба у виїзді за кордон. Як батько трьох неповнолітніх дітей він має право на виїзд та не підпадає під обмеження на період воєнного стану.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї заяви визначено суддю суду першої інстанції Ширіну С.В. (а.с. 20).

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2022 року (а.с. 50-51) у задоволенні заяви ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 57-62) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , встановлене ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2011 року у справі ЄУН 6-117/11, задовольнити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Дашковську А.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 63).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 09 серпня 2022 року (а.с. 67), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 68).

В автоматизованому порядку суддею Маловічко С.В. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 81-82).

Ухвалою апеляційного суду розгляд даної справи призначений в режимі відеоконференції (а.с. 83) в порядку задоволення клопотання представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Фалеса В.В. (а.с. 75-77).

Заінтересовані особи - державний виконавець та стягувач не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу боржника у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 72, 74) представник Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та стягувач ОСОБА_2 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю представника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та стягувача ОСОБА_2 за присутністю боржника ОСОБА_1 та представника останнього - адвоката Фалеса В.В. (а.с. 78 - останній в режимі відеоконференції).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення боржника та його представника, які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що надати апеляційному суду будь-які докази, які свідчили б про виконання боржником ОСОБА_1 з 2010 року до теперішнього часу вищезазначеного рішення суду (виконавчий лист №2-2961) на користь стягувача ОСОБА_2 на суму 108581,55 грн. в будь-якій сумі та зазначити, яка сума боргу залишилась несплаченою, вони не можуть, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цього провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга боржника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви боржника про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у справі виїзду за межі України, керувався ст.ст. 10, 11, 18, 36, 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260-261, 441 ЦПК України та виходив із необґрунтованості останньої та, відповідно, відсутності підстав для її задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2011 року (а.с. 10-11) подання Орджонікідзевського ВДВС Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження його у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України задоволено. Тимчасово обмежено виїзд за межі України громадянина України ОСОБА_1 , який мешкає адресою: АДРЕСА_1 без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобов`язань до закінчення виконавчого провадження 293/2, з примусового виконання виконавчого листа №2-2961 від 23.02.2010 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 108581,55 грн.

Ця ухвала стала підставою для прийняття рішення від 07 червня 2022 року прикордонної служби України про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України (а.с.8-9).

Вказана ухвала була чинною на час розгляду цієї справи судом першої інстанції (належні, допустимі протилежного у матеріалах цієї справи відсутні).

Також, як правильно було встановлено у цій справі судом першої інстанції, підставою для обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 слугувало те, що він є боржником у виконавчому провадженні № 53125069 про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_2 в сумі 108581,55 грн. (а.с.10-11 - а.с.43).

Крім того, в провадженні Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває ВП №53124648 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 80351,50 грн. Останні на теперішній час об`єднані в одне зведене ВП № 53398244 (а.с.43).

За правилами ч. 1 та ч. 5 ст.81 ЦПК України саме на заявника покладається обов`язок з доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Боржник ОСОБА_1 , як заявник, у своїй заяві у цій справі посилається на те, що обмеження у праві виїзду за межі України на даний час порушує його права, оскільки він позбавлений права виїзду за кордон, необхідного йому для заробітку коштів і подальшого погашення заборгованості.

Однак, при цьому, боржником ОСОБА_1 , як заявником у цій справі, взагалі не надано доказів про погашення будь-якої заборгованості перед стягувачем ОСОБА_2 з 2010 року на виконання вищезазначеного рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції, правильно встановив, що будь-яких обставин, які б вказували саме на необхідність скасування судом вищезазначеного тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, боржником ОСОБА_1 , як заявником у цій справі, не зазначено.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Положенням ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянину, який має паспорт, може бути відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання, якщо особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням-до виконання зобов`язань.

Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 313 ЦУ України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виникає право у державного, приватного виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ч. ч. 5, 6, 7 ст. 441 ЦПК України визначено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Згідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналізуючи викладене, судом першої інстанції правильно не було встановлено наявність обставин для скасування у цій справі обмежувальних заходів, накладених на заявника внаслідок невиконання зобов`язань, які потягли за собою вжиття заходів забезпечення виконавчого провадження, таке як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заява заявника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, вжитого ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2011 року, не є обґрунтованою, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон слід відмовити.

Відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 дублюють доводи заяви останнього у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи свідчать лише про позицію боржника у цій справі, які підтримує він та його представник, і не спростовують обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуваної ухвали у цій справі (25 липня 2022 року), є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях.

Так, само по собі бажання боржника ОСОБА_1 ,

- який має 3 (трьох) дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження, копія а.с. 14), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтва про народження, копія а.с. 15), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (свідоцтво про народження а.с. 16), в яких є також мати - ОСОБА_6 , яка не позбавлена батьківських прав відносно дітей (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні),

- працювати фахівцем з міжнародних відносин (координатором) у Благодійній організації «Благодійний фонд «Ренесанс Україна», у тому числі з правом виїзду за кордон,

- яке виникло у заявника лише під час дії воєнного стану в України і лише з 17.05.2022 року (копія наказу про прийняття на роботу, копія а.с. 13),

- не свідчить про те, що воно здійснюється заявником саме з метою повернення вищезазначеного боргу стягувачу ОСОБА_2 ,

- який не повертається заявником, як боржником, у добровільному та примусовому порядку на виконання вищезазначеного рішення суду на користь стягувача ОСОБА_2 ще з 2010 року, у тому числі з суб`єктивних залежних від боржника причин.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що боржником ОСОБА_1 , як заявником, суду першої інстанції у цій справі не було надано жодного належного, допустимого доказу (довідка з місця роботи про відповідні примусові вирахування на виконання рішення суду у будь-якій сумі взагалі, квитанції, чеки про добровільне перерахування будь-яких сум боржником на користь стягувача ОСОБА_2 безпосередньо чи ВДВС тощо) на підтвердження того, що останнім повністю чи частково виконане вищезазначене рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі ЄУН 2-2961 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 108581,55 грн., саме з виконанням якого пов`язане вищезазначене тимчасове обмеження останнього у праві виїзду за межі України.

Сама по собі відповідь Хортицького ВДВС від 25.06.2022 року про наявність зведеного виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 , яке включає в себе у тому числі виконавче провадження з виконання вищезазначеного рішення суду на користь стягувача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 108581,55 грн., виконавчий лист № 2-2961/2009 (а.с.43), у цій справі не свідчить про його виконання чи бажання виконання боржником ОСОБА_1 .

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною боржника апеляційному суду не надані.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення процесуального питання.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, встановлено, що боржником ОСОБА_1 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду було сплачено судовий збір (а.с. 56).

Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити боржникові ОСОБА_1 , що він не позбавлений у подальшому повторно звертатись до суду з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 12.09.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Дашковська А.В.Маловічко С.В.