Постанова

Іменем України

31 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 754/8280/20

провадження № 61-731св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року в складі судді Сенюти О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року в складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 160 000 доларів США.

Позов обґрунтовано тим, що 02 квітня 2015 року позивачем були передані відповідачу грошові кошти в сумі 160 000 доларів США, у якості 100% передплати за купівлю домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Кошти отримано відповідачем у повному обсязі у присутності свідків як аванс за купівлю, про що відповідачем складена розписка. У розписці відповідач вказав, що зобов`язується переоформити будинок та дві земельні ділянки протягом місяця.

Відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, а тому у червні 2018 року позивачем було направлено лист-вимогу, відповідно до якої позивач відмовився від купівлі об`єкту нерухомості внаслідок бездіяльності відповідача.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо підписання договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, втратою інтересу з боку позивача та неповернення відповідачем позивачеві сплачених коштів, порушуються права та інтереси останньої щодо неможливості вільного розпорядження своїм майном (грошові кошти), неодержання доходів, які б позивач могла отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Посилаючись на зазначені обставини, та на підставі статей 526, 629, 570, 611, 612 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач просила позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що аналіз розписки, яка міститься в справі, свідчить лише про те, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 160000 доларів США (у повному обсязі) за домоволодіння і земельну ділянку, розташовані у АДРЕСА_2 та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , та взяв на себе обов`язок знятися з реєстраційного обліку. У свою чергу, позивачем не надано доказів в підтвердження того, що між нею та ОСОБА_2 було досягнуто згоди на укладення договору купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , та земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки розписка від 02 квітня 2015 року взагалі не містить зобов`язання ОСОБА_2 протягом певного строку (у певний термін) укласти з ОСОБА_1 в майбутньому договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, не містить умов такого продажу в майбутньому, не містить істотної умови у вигляді кадастрових номерів земельних ділянок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , та всупереч вимог статті 635 ЦК України не посвідчена нотаріально.

Договір купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване на ділянці за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , який за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства України, між сторонами укладено не було, проте і попередній договір між сторонами не укладався. Тому, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 коштів за попереднім договором, оформленим у вигляді розписки від 02 квітня 2015 року, який є неукладеним, не підлягають задоволенню.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року - без змін.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції відхилив як безпідставні доводи апеляційної скарги позивача, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості застосувати до спірних правовідносин статті 1212, 1213 ЦК України з метою забезпечення захисту порушених прав позивача. Підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що кошти в сумі 160 000 доларів США є авансом, який був переданий позивачем відповідачу в рахунок плати за договором купівлі-продажу, і підлягає поверненню через невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо підписання договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості. Виходячи з предмету та підстав заявленого позивачем позову у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин статей 1212, 1213 ЦК України.

Короткий зміст касаційної скарги

У січні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року.

У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2022 рокувідкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня2022 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Узагальнення доводів касаційної скарги

Підставами касаційного оскарження заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року представник вказує застосування в оскаржуваних рішеннях норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Позиція інших учасників

У червні 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надіслав відзив на касаційну скаргу. Вказував на законність оскаржуваних рішень. Зазначив, що між сторонами було укладено договори купівлі-продажу будинковолодіння та земельних ділянок 02 квітня 2015 року і відповідні підтверджувальні документи були подані до суду апеляційної інстанції. Тобто, відповідач виконав фактично свої зобов`язання перед позивачем. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини, встановлені судами

Судами встановлено, що розпискою від 02 квітня 2015 року ОСОБА_2 підтвердив, що отримав від ОСОБА_1 кошти у сумі 160 000 доларів США в рахунок сплати за домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . Розрахунок виконано у повному обсязі, претензій не має. Зобов`язується виписатися з даного домоволодіння.

ОСОБА_1 направила вимогу-повідомлення ОСОБА_2 , відповідно до якої вимагає від останнього повернути отримані ним кошти у розмірі 160 000 доларів США, оскільки станом на 04 червня 2018 року боржником не було здійснено жодних дій щодо продажу об`єкту нерухомості на користь кредитора, і кошти не були повернуті кредитору в добровільному порядку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Як видно із касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій, визначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України оскаржуються на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції Українипередбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Стаття 15 ЦК України об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків.

У частинах першій, третій статті 635 ЦК України зазначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки укладається в письмовій формі й підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 657 ЦК України).

Суди встановили відсутність доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки відповідно до законодавства України, а надана позивачем розписка за своїм змістом і формою не дає підстав вважати, що у такий спосіб між сторонами був укладений попередній договір.

Тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що між сторонами попередній договір не укладався, відповідно вимоги позивача є безпідставними.

Відповідно до статті 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Суди, встановивши, що договір купівлі-продажу домоволодіння та земельних ділянок, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства України, між сторонами не був укладений, попередній договір між сторонами не укладався, також правильно вважали, що передані ОСОБА_1 ОСОБА_2 кошти не є завдатком або авансом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Позивач не спростувала подані відповідачем докази на підтвердження укладення між сторонами правочинів, за яким позивач фактично отримала відповідне майно, в рахунок оплати його вартості передала позивачу грошові кошти у сумі 160 000 доларів США.

Касаційна скарга також не містить доводів на спростування цих обставин, на які посилався відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

У справі, що переглядається, судами обґрунтовано встановлено відсутність обставин для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог із заявлених нею підстав.

Висновки судів по суті вирішеного спору є правильними, законними, обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Розгляд справ судами має здійснюватися з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України),

Рішення суду повинне бути не просто формально законним і обгрунтованим, а й справедливим за своєю суттю.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (постанова Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 755/5684/18-ц).

Оскаржені рішення відповідають зазначеним вимогам.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду: від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

У справі № 924/1473/15 та у справі, яка переглядається, спірні правовідносини не є подібними, зокрема, різні предмети позовів. У наведеній справі військовий прокурор в інтересах держави в особі Міноборони та КЕВ м. Хмельницький, звернувся до суду з позовом до Славутської міської ради Хмельницької області про визнання недійсним та скасування в частині рішення сьомого скликання Міськради від 27 січня 2017 року № 17.2-16/2017 «Про затвердження документації із землеустрою, передачу земельних ділянок у власність та користування», зокрема пунктів 8, 8.1 цього рішення та визнання права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 12, 8659 га, що розташована по АДРЕСА_4 , за Міністерством оборони України в особі КЕВ м. Хмельницький.

У справі № 917/1739/17 та у справі, яка переглядається, спірні правовідносини не є подібними, зокрема, різні предмети позовів. У наведеній справі Кременчуцька міськрада звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення 174 014,95 грн збитків, завданих територіальній громаді м. Кременчука внаслідок порушення земельного законодавства, оскільки у період з 01 вересня 2010 року по 27 вересня 2016 року відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, що призвело до неотримання доходу від орендної плати за землю.

У справі № 761/6144/15-ц та у справі, яка переглядається, спірні правовідносини не є подібними, зокрема, різні предмети позовів. У наведеній справі позивач звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Ярославська» Шевченківського району», комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що суди у справі, що переглядається, не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у наведених як приклад постановах касаційного суду, оскільки у цих постановах, та у справі, що є предметом перегляду, відмінними є, зокрема, предмет позовів, встановлені судами фактичні обставини на підставі наданих доказів.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Отже доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , що стали підставами для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися.

Проаналізувавши зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами ухвалені рішення відповідно до встановлених ними обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

ЄСПЛ у своїх рішеннях вказував, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення від 03 квітня 2008 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції та апеляційний суд правильно застосували норми матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів та ухвалили законні і обґрунтовані рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У статті 410 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. М. Фаловська

Судді:В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк