Справа № 686/5451/22
Провадження № 2/686/3306/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 серпня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

при секретарі Антосєві В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Хмельницької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, -

встановив:

04 березня 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зазначивши третіми особами, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3002008/5рт від 03.06.2008 року, згідно якогоОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 45 000,00 доларів США строком по 02.06.2038 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14.3% річних для придбання житлової нерухомості однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору забезпеченням по кредиту виступила однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка, згідно Договору купівлі-продажу від 30.05.2008 року на праві власності належить ОСОБА_1 .

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір 03.06.2008 року, відповідно до якого однокімнатна квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №2/2218/4066/11 від 11.07.2011 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк`в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 3002008/5рт від 03.06.2008 року в сумі 52 457,90 дол. США. та 41 320,99 грн., а також судові витрати в сумі по 910 грн. 00 коп. з кожного. Дане рішення набрало чинності 16.09.2011 року.

При виконанні виконавчого листа за вказаним рішенням стало відомо про реєстрацію в даній квартирі АДРЕСА_2 осіб, а саме: ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 . Будь-якої згоди на реєстрацію та користування приміщенням зазначеними особами ОСОБА_1 ПАТ АТ «Укргазбанк» не надавав.

ПАТ АТ «Укргазбанк» 23.09.2021 року направив вимогу про добровільне виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_1 разом із неповнолітнім ОСОБА_2 та малолітньою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , та пропонував в добровільному порядку звільнити протягом 30 днів дане житлове приміщення та знятися з реєстрації.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 3002008/5рт від 03.06.2008 року в сумі 52 457,90 доларів США та 41 320, 99 грн., на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» та встановити спосіб реалізації нерухомого майна предмета іпотеки за договором іпотеки без оформлення заставної від 03.06.2008 року шляхом проведення аукціону, а також виселити із вказаної квартири ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 09 березня 2022 року у справі відкрите провадження та призначено по справі підготовче засідання.

28 березня 2022 року до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, в яких вказано, що при розгляді даної справи обов`язковою є участь органу опіки та піклування і тому необхідно залучити до участі у справі як третю особу орган опіки та піклування Хмельницької міської ради. При цьому, зазначили, що позов не підтримують та долучили висновок органу опіки та піклування.

Ухвалою суду від 21 липня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що заявлені вимоги позову підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, жодних заяв, клопотань чи відзиву на позов у зазначений строк до суду не надіслали.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не підтримує.

У відповідності до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в ній даних та доказів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 03.06.2008 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3002008/5рт, згідно умов якого банк надав, а боржник прийняв кредит в розмірі 45 000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 02 червня 2039 року зі сплатою 14,3% річних за користування кредитними коштами, що підтверджується копією кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» за вказаним кредитним договором, 03.06.2008 року було укладено договір іпотеки без оформлення заставної, відповідно до умов якого іпотекодавець зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 02.06.2038 року повернути кредит у розмірі 45 000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,3 % річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним договором та договором іпотеки. Прредметом іпотеки є нерухоме майно однокімнатна квартира, загальною площею 28.7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_1 згідного договору купівлі-продажу від 30.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В. та зареєстрований за №3158. Даний факт, також, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.12.2019 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі №2/2218/4066/11 від 11.07.2011 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 3002008/5рт від 03.06.2008 року в сумі 52 457,90 дол. США. та 41 320,99 грн., а також судові витрати в сумі по 910 грн. 00 коп. з кожного. Дане рішення набрало чинності 16.09.2011 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд вважає, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновим поручителем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Статтею 30 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених Іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 589 ЦК, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього закону «Про іпотеку».

Як вбачається із повідомлення Першого відділу ДВС у м. Хмельницькому від 02.08.2022 року № 48617/20.19-27 на виконанні у Першому відділі ДВС у м. Хмельницькому відсутні виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості із відповідачів по даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

А згідно повідомлення Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому від 04.08.2022 року на виконанні у Другому відділі ДВС у м. Хмельницькому перебувало виконавче провадження № 63844670 з примусового виконання виконавчого листа № 2218/4066/11 від 15.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Укргазбанк» коштів, стягнення коштів в межах вказаного виконавчого провадження не проводилось і 29.12.2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, повторно до примусового виконання на адресу відділу вищевказаний виконавчий документ не надходив.

Також, на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 52587722 з примусового виконання виконавчого листа № 2218/4066/11 від 15.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» коштів в сумі 52457,90 дол. США та 41320,99 грн. Станом на 04.08.2022 року залишок боргу в межах виконавчого провадження складає 52457,90 дол. США та 6751,38 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Тому, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що в ПАТ АБ «Укргазбанк» достатньо підстав встановити спосіб реалізації нерухомого майна предмета іпотеки за договором іпотеки від 03 червня 2008 року, посвідченим нотаріально та зареєстрованим за №3319, шляхом проведення прилюдних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, яка буде проведена суб`єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що достатньо підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлення способу реалізації предмету іпотеки та позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги позивача про виселення, то слід вказане наступне.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 9. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Згідно зі статтею 7 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», частиною третьою якої, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно із частиною третьою статті 109 Житлового кодексу Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, яка в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15 (провадження № 14-317цс18), та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18).

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду щодо застосування статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, викладеним у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 310/2950/18 (провадження № 61-16820сво19), про те, що обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК України та статті 40 Закону України «Про іпотеку», є передбачуваними. Визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК України. В разі встановлення, що в іпотеку передано нерухоме майно, придбане не лише за кредитні кошти, а й за особисті кошти іпотекодавця, то неможливо виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виселення із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки, необхідно встановити, чи придбане спірне житло відповідачем повністю за кредитні кошти, які він отримав відповідно до кредитного договору, чи він вносив, окрім кредитних, й особисті кошти.

Так, як вбачається із п. 3 договору купівлі-продажу квартири від 30.05.2008 року продаж вчинено за 207 000 грн. еквівалентом 45 000 доларів США, які продавець отримує від покупця протягом 4 банківських днів з моменту підписання даного договору. А п. 1.5 кредитного договору від 03.06.2008 року № 3002008/5рт передбачено, що кредит надається на придбання житлової нерухомості однокімнатної квартири, житловою площ об 14,2 кв.м., загальною площею 28.7 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_3 .

Отже, квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем ОСОБА_1 повністю за кредитні кошти, які вона отримала відповідно до кредитного договору.

Тому, за приписами ст.109 ЖК України і аналогічними нормами закону про іпотеку- мешканці такої квартири підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом не встановлено, тим більше у межах наданих суду доказів, підстав, які б обмежували право позивача вимагати виселення відповідачів чи унеможливлювали таке.

При цьому суд враховує, що неповнолітній ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 набули право проживати у вказаній квартирі як члени сім`ї власника іпотекодавця, тому їхні права користування житловим приміщенням є похідними від прав власника і відповідно такі права обмежуються у відповідності до обмежень, які встановлюються власнику разом з передачею майна в іпотеку, з усіма відповідними правовими наслідками. Таким чином, право проживання у такій квартирі (яка є предметом іпотеки, куплена за кредитні кошти, забезпечені цією іпотекою) є обмеженим і обтяженим обов`язком звільнити приміщення у разі звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до п.26 постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст. 40 ч. ч. 1 та 2 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

23.09.2021 року у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе обов`язків за кредитним договором № 3002008/5рт від 03.06.2008 року, ПАТ АТ «Укргазбанк» направив вимогу ОСОБА_1 про добровільне виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_1 разом з- неповнолітнім ОСОБА_2 та малолітньою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , та пропонував в добровільному порядку звільнити протягом 20 днів з дня відправлення даної вимоги дане житлове приміщення та знятися з реєстрації. Дане повідомлення направлено ОСОБА_1 про що свідчить фіскальний чек від 23.09.2021 року №140.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 355/689/16-ц викладено висновок про те, що вимога щодо письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку».

Отже, направлення позивачем вимог про виселення відповідача ОСОБА_1 та її дітей зі спірної квартири свідчить лише про його намір врегулювати спір в позасудовому порядку.

Право на свободу пересування і вибір місця проживання як невід`ємне право кожної людини закріплено Загальною декларацією прав людини 1948 року (п.1 ст.13), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (ст.12), Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.2).

Згідно з Конституцією кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.1 ст.33).

У ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст.405 ЦК).

Згідно зі ст. ст.150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування,житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Тобто, право користування майном члена сім`ї власника житла пов`язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи.

Так, судом встановлено із копії довідки № 1203/03-10 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована 13.10.2009 року), неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований 05.12.2008 року).

Будь-якої згоди на реєстрацію та користування приміщенням зазначеними особами в даному житловому приміщенні АБ «Укргазбанк» не надавав.

Також, як вбачається із висновку органу опіки та піклування Хмельницької міської ради від 22.04.2022 року № 863/01-31, батько дітей, відповідач по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Даний факт, також, підтверджується довідкою від 28.07.2022 року №299/01-19/2022.

Згідно вказаного висновку, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення неповнолітніх дітей призведе до позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дітей, суперечить їх інтересам та є недоцільною.

При цьому, суд враховує, що батько дітей, зареєстрований на постійне місцепроживання за іншою адресою. Виходячи з приписів закону,- місцем проживання дітей є місце проживання їхніх батьків або одного з них.

Таким чином, виселення з даного приміщення відповідачів, в тому числі дітей, не означає абсолютного позбавлення осіб житла, і тому не є порушенням їхніх конвенційних прав на житло та конвенційних прав дітей, і не є таким фактором , який би у даному випадку мав перевагу над конвенційним правом позивача на захист майнового права. При наведених обставинах втручання держави у даному випадку є виправданим і співмірним.

Таким чином, ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходить з того, що:

- спірна квартира придбана виключно на кредитні кошти, отримані ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.06.2008 р., інших відомостей в кредитному договорі та договорі іпотеки не вказано, відповідачами не доведено;

- оскільки спірне майно придбано виключно на кредитні кошти, то немає підстав для надання особам, що виселяються за рішенням суду, іншого житла;

- батько дітей не зареєстрований за вказаною адресою, відповідно має інше постійне місце проживання, а місце проживання дітей визначається за місцем проживання їхніх батьків або одного з них;

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати позивача (4 962 грн. 00 коп.) підлягають стягненню на його користь з відповідачів порівну, тобто, по 2 481 грн. 00 коп. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 41, 47 Конституції України, ст. ст. 1, 33, 35, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 525, 526, 530, 546, 572, 575, 589, 590, 599, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 81, 141, 263 - 265, 280 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 3002008/5рт від 03.06.2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , в розмірі 52 457,90 доларів США та 41 320,99 грн. на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Хмельницької обласної дирекції (29013, м. Хмельницький, вулиця Проскурівського підпілля, 105, ) звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ), шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Виселити з квартири АДРЕСА_1 : ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_3 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 4 962 грн. 00 коп. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протяг ом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання повного тексту рішення суду 26.08.2022 року.

Суддя: О.М. Палінчак