Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/2293/21

Провадження № 2/439/210/22

07 вересня 2022 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, ухвалив таке рішення.

Позивач: ОСОБА_1 звернувся до Бродівського районного суду Львівської області з позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_2 , у яких просить суд усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_1 у будинок житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та надати ключі від вхідних дверей до цього будинку та від хвіртки на подвір`я, на якому розташований вказаний будинок.

Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2 звернувся до Бродівського районного суду Львівської області зі зустрічними позовними вимогами до позивача за первісним позовом: ОСОБА_1 , в яких просить суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із наданням іншого житлового приміщення, а саме: житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з правом реєстрації.

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом.

Позивач зазначає, що починаючи з 1983 року та до 2005 року він проживав та мав у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Проте вже 19 квітня 2005 року він подарував такий житловий будинок своєму синові: ОСОБА_2 , про що був складений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за № 1441.

Позивач вказує, що після укладення договору дарування він залишився проживати за зареєстрованим місцем проживання у цьому будинку. Окрім цього, там зберігав свої речі, користувався господарськими та підсобними приміщення. Такий будинок залишався його єдиним та основним місцем проживання.

Позивач наголошує, що у квітні 2019 року він був вимушений вибратися з житлового будинку через неприязні стосунки, які склалися між ним та сином. Останній почав чинити перешкоди у користуванні житлом. Протягом останніх двох років позивач намагався повернутися проживати до свого постійного місця проживання. Однак відповідач змінив замок від вхідних дверей до житла та активними діями перешкоджає позивачеві у вселенні до приміщення. Також відповідач змінив замок у хвіртці подвір`я та позбавив позивача можливості потрапити навіть на подвір`я житлового будинку.

Відтак позивач змушений звернутися до суду за для усунення перешкод у користуванні житловим будинком.

Стислий виклад позиції позивача за зустрічним позовом.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 у належному ОСОБА_2 житловому будинку був зареєстрований як член сім`ї, а саме: як рідний батько. Починаючи з 2008-2009 років відповідач залишив сім`ю та переїхав на постійне місце проживання в інший житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де і проживає без реєстрації на момент розгляду справи по суті.

Позивач вказує, що ОСОБА_1 із того часу жодного дня не проживав в спірному житловому будинку без жодних поважних причин. Позивач не створював жодних перешкод у проживанні в житловому будинку своєму батькові.

Позивач наголошує, що батько: ОСОБА_1 відмовляється у добровільному порядку змінити зареєстроване місце проживання на фактичне.

Позивач мотивує, що він як одноосібний власник житла змушений звернутися до суду для усунення перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

17 січня 2022 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із долученими до неї додатками, подати відзив на позовну заяву.

Від представника відповідача за первісним позовом: адвоката Микитюка Степана Михайловича надійшла зустрічна позовна заява, в якій ОСОБА_2 просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , із наданням іншого житлового приміщення за місцем фактичного перебування відповідача за зустрічним позовом.

19 травня 2022 року об`єднано зустрічну позовну заяву із первісним позовом та перейдено до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача за первісним позовом: адвоката Микитюка Степана Михайловича надійшло клопотання про виклик свідків, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; яке було задоволене судом.

Від представника позивача за первісним позовом: ОСОБА_7 надійшло клопотання про виклик свідків, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; яке було задоволене судом.

20 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 та його представник: адвокат Онищук Тараса Назарович під час судового засідання первісні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити. Водночас проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечили. Стверджують, що оскільки ОСОБА_2 чинилися перешкоди у доступі до користування житловим будинком, то відсутні жодні правові підстави визнавати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Відповідач за первісним позовом у судове засідання не з`явився. Його представник: адвокат Микитюк Степан Михайлович під час судового засідання проти задоволених первісних позовних вимог заперечив повністю та просив суд відмовити у задоволенні останніх. У свою чергу зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх підставними та просить суд їх задовольнити. Додатково наголосив, що позивачем за зустрічним позовом не чинилося жодних перешкод у користуванні житловим будинком, із якого виникли спірні правовідносини. Відтак ОСОБА_1 без будь-якої поважної причини не проживав у житловому будинку понад один рік.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_1 надав покази про те, що у 1980 році вони зі сім`єю проживали у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де усі мали зареєстроване місце проживання. Опісля діти одружилися, старший син вибув жити на квартиру, а молодшому сину: ОСОБА_12 вирішили подарувати житловий будинок. Між ним та сином: ОСОБА_13 існувала домовленість про те, що він дарує останньому житловий будинок, однак живу у такому житловому будинку до кінця життя. Іншого житлового будинку для проживання він не має. У подарованому синові житловому будинку він мав свою кімнату, де зберігалися його речі. У селі Білявці Золочівського району Львівської області його сім`я має господарство, там живе його дружина. Проте десь у 2021 року між ним та сином виник довготривалий конфлікт. Останній переріс у чинення перешкод ОСОБА_2 до проживання ОСОБА_1 у житловому будинку, який подарований сину. Син: ОСОБА_12 змінив замки на дверях та не надав йому нові ключі. Пізніше змінив замок від хвіртки та як наслідок позбавив його доступу до подвір`я житлового будинку. Опісля він побачив свої особисті речі у селі Білявці, де проживає його дружина.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_14 надала покази про те, що вона є сусідкою біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вона проживає там близько вісімнадцяти років. ОСОБА_1 вона не бачила вже протягом тривалого часу. Взагалі бачить його рідко. Проте спочатку свого проживання за сусідством ОСОБА_1 з`являвся за вищевказаною адресою постійно.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_3 надав покази про те, що він є сусідом біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У цьому житловому будку проживає син ОСОБА_2 . Коли Володі немає, то його будинок навідує його батько ОСОБА_1 та мати. Батько не проживає у будинку з 2005 року, вибув жити до села Білявці Золочівського району Львівської області. Батько неодноразово приходив та провідував господарство у місті Броди, проте там не жив.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_15 надав покази про те, що він є кумом ОСОБА_2 (хрещеним батьком його дитини) та сусідом ОСОБА_1 у селі Білявці Золочівського району Львівської області. Сусід ОСОБА_16 живе у селі Білявці, має там господарство та працює.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_6 надав покази про те, що він є сусідом ОСОБА_1 у селі Білявці Золочівського району Львівської області. ОСОБА_16 живе біля нього та свідок спостерігає його кожен день. ОСОБА_1 проживає там разом зі своєю дружиною та порається по господарству. ОСОБА_17 їздить у місто Броди Львівської області мопедом, але переважно знаходиться у селі Білявці. Свідок у хаті в ОСОБА_16 особисто не був.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_10 надала покази про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її сусідами, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 проживає у тому житловому будинку. Зі слів ОСОБА_16 вона знає, що останній подарував свій житловий будинок сину ОСОБА_12 , але продовжував там жити. Також зі злів ОСОБА_16 їй відомо, що між ним та сином виник конфлікт, який переріс у його виселення з будинку. Свідок частко бачить ОСОБА_1 , востаннє він ходив до лікаря у місті Броди Львівської області.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_9 надала покази про те, що ОСОБА_1 є її рідним дядьком, а ОСОБА_2 є її двоюрідним братом. Михайло жив у місті Броди Львівської області, але мав господарство у селі Білявці Золочівського району Львівської області. Перебував то тут, то там, оскільки дружина отримала травму і він був вимушений доглядати за нею у селі Білявці. До моменту догляду за дружиною, ОСОБА_1 мав постійний доступ до житлового будинку в місті Броди, але в останній час свідок побачила, що хвіртка подвір`я закрита та ОСОБА_16 скаржився на те, що його не пускають до цього житлового будинку. До цього ОСОБА_16 також навідувався до села Білявці, де допомагав своїй дружині по господарству. Проте увесь час навідувався у житловий будинок у місті Броди, де також займався господарством.

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_8 надала покази про те, що ОСОБА_1 є її чоловіком, а ОСОБА_2 є її рідним сином. Син живе у житловому будинку у місті Броди Львівської області, який йому подарував чоловік ОСОБА_16 . Чоловік поки працював також постійно проживав у ОСОБА_18 , проте опісля часто навідувався до господарства у селі Білявці Золочівського району Львівської області для допомоги свідку. Житловий будинок у місті Броди є основним місцем проживання її чоловіка ОСОБА_16 . Свідок проживає у селі Білявці, де займається господарством. Чоловік ОСОБА_16 допомагає їй. Через деякий час невістка сина ОСОБА_12 змінила замки в будинку та хвіртці та її чоловік не може потрапити до свого місця проживання.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 19 квітня 2005 року ОСОБА_1 - власник житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , подарував вищевказаний об`єкт нерухомості ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування, який зареєстровано в реєстрі за 1441 від 19 квітня 2005 року та посвідчено приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області Матіяш Галиною Петрівною; Витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно за № 4130916 від 13 липня 2004 року (а.с. 8, 47).

Житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом із державного реєстру правочинів за № 906338 від 19 квітня 2005 року; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 7103902 від 26 квітня 2005 року; Технічним паспортом на житловий будинок від 20 квітня 2005 року (а.с. 45-46, 48-50).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї за № 8-10/11-206 від 01 лютого 2022 року (а.с. 51).

На час обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 01 лютого 2022 року, у ньому фактично проживає чотири особи. Зареєстрований за вищевказаною адресою ОСОБА_1 у житловому будинку не проживає (зі слів мешканців будинку більше десяти років), що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за № 54 від 01 лютого 2022 року (а.с. 52).

На час обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: 02 лютого 2022 року, фактично проживає без реєстрації близько останніх дванадцяти років ОСОБА_1 , що підтверджується актом за № 19 від 02 лютого 2022 року, яки виданий Виконавчим комітетом Бродівської міської ради Львівської області (а.с. 53).

Житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується реєстраційним посвідченням, яке записано в реєстрову книгу за № 17 за реєстровим номером за № 93 від 21 червня 1993 року та посвідчено нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицькою-Дашинич Вікторією Дмитрівною (а.с. 54).

ОСОБА_1 15 липня 2021 року звертався до Відділення поліції № 1 Золочівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з повідомленням про вчинення перешкод у користуванні житловим приміщенням за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наданою суду копією листа за Вихідним № 2456/56/01/15-2021 від 19 липня 2021 року (а.с. 9).

Мотиви суду.

Щодо обставин існування перешкод у користуванні житловим приміщенням.

За нормативним змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Правилами частини 4 статті 9 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Вимогами законодавчих положень частини 1 статті 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також положення статті 405 Цивільного кодексу України.

Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (частина 4 статті 311 Цивільного кодексу України).

Із доказів у справі вбачається, що ОСОБА_1 , на момент переходу права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , проживав та був зареєстрований у цьому житловому приміщенні. Починаючи з 19 квітня 2005 року останній продовжував проживати та бути зареєстрованим за вищевказаною адресою як член сім`ї нового власника будинку, а саме: як батько ОСОБА_2 .

Суд наголошує на тому, що існування переходу права власності на спірне житлове приміщення у квітня 2005 року від батька ОСОБА_1 до сина ОСОБА_2 , не вплинув на право ОСОБА_1 користуватися спірним нерухомим майном, враховуючи встановлені вище обставини.

При цьому, новий власник нерухомого майна: син ОСОБА_2 не оспорював протягом понад п`ятнадцяти років права позивача на проживання у спірному будинку у передбаченому законом порядку.

Разом із цим, досліджені судом під час судового засідання докази безумовно свідчать про вчинення перешкод ОСОБА_1 у користуванні житлом із боку власника майна ОСОБА_2 . Про це стверджують обставини звернення ОСОБА_1 до органу Національної поліції України щодо вчинення перешкод останньому користуванні спільним житловим приміщенням та підтверджується показами свідків, допитаних під час судового засідання. Такі покази свідків не суперечать один-одному, є взаємодоповнюючими, та надають суду обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житлом, а саме: змінив замок вхідних дверей у житловому будинку та поставив замок на хвіртку брами господарства, перекривши доступ до подвір`я будинку (без надання ключів ОСОБА_1 ).

Враховуючи, що спірний будинок є постійним місцем проживання ОСОБА_1 , що підтверджується реєстрацією останнього, його порушене право підлягає судовому захисту.

На переконання суду, дослідивши зміст позовних вимог за первісним позовом, із врахувавши приписи статті 16 Цивільного кодексу України, доцільним та необхідним захистом порушеного права ОСОБА_1 буде покладення на відповідача за первісним позовом обов`язку не чинити позивачу за первісним позовом перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання ключів від вхідних дверей до цього будинку та від хвіртки на подвір`я, на якому розташований вказаний будинок, та примусового вселення ОСОБА_1 у спірне житлове приміщення.

Щодо визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням.

Конституція України захищає як право на житло, так і право власності.

Щодо визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування житлом, варто врахувати, що за змістом статтей 150, 156, 162 Житлового кодексу УРСР право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням нарівні з власником може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

Водночас, право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 Цивільного кодексу України.

Позаяк Житловий кодексу УРСР прийнятий 30 червня 1983 року він не відображає усіх реалій сьогодення, то Цивільний кодексу України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм Цивільного кодексу України.

За нормативними правилами частини 1-2 статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За змістом зазначених приписів правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі за № 447/455/17 (провадження: № 14-64цс20).

Як вбачається із доказів по справі, ОСОБА_1 не проживає та позбавлений доступу до користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , із початку 2019 року. У спірний житловий будинок ОСОБА_1 періодично з`являвся, що підтверджується показами свідків. Протягом дворічного строку останній повідомляв органи Національної поліції України про існування перешкод у користуванні житловим приміщенням для власного проживання (зміною замків у вхідних дверях будинку, зміною замків у хвіртці подвір`я).

На переконання суду, дослідивши покази свідків та надані на дослідження докази, ОСОБА_1 , безумовно, вчиняв дії, які оцінені судом як волевиявлення до користування спірним житловим приміщенням.

Водночас враховуючи те, що судом встановлено чинення перешкод ОСОБА_1 у користуванні спірним житловим приміщенням власником будинку: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 із поважних причин був відсутній за місцем проживання понад як два роки.

Суд наголошує, що такі докази як: акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за № 54 від 01 лютого 2022 року та акт за № 19 від 02 лютого 2022 року, яки виданий Виконавчим комітетом Бродівської міської ради Львівської області, виключно стверджують про відсутність позивача за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та його проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Проте останні докази не містять жодних відомостей щодо поважності причин відсутності користувача спірним житловим приміщенням протягом визначеного строку.

За таких обставин, зважаючи на поважність причин відсутності ОСОБА_1 протягом одного року за зареєстрованим місцем проживання, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , а отже відсутності правових підстав для задоволення останніх.

Щодо розподілу судових витрат.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання первісної позовної заяви у розмірі 908 гривень 00 копійок (а.с. 1).

У свою чергу ОСОБА_2 сплатив судовий збір за подання зустрічної позовної заяви у розмірі 992 гривні 40 копійок (а.с. 37).

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені судові витрати за подання первісної позовної заяви на рахунок ОСОБА_1 , що відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та надати ключі від вхідних дверей до цього будинку та від хвіртки на подвір`я, на якому розташований вказаний будинок.

Усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_1 у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 гривень 00 копійок судового збору, що був сплачений останнім під час звернення до суду із позовною заявою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Б.М. Петейчук