Справа № 639/1209/20
Провадження № 2/639/586/22
01 вересня 2022 року
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Рубіжного С.О.,
за участю секретаря Чубенко О.С.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Харківська міська рада Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно,
ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме 1/6 частку права власності на будинку АДРЕСА_1 набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за Законом зареєстрованого в реєстрі за № 555 від 06.09.2013 року, виданого державним нотаріусом 5-ї ХДНК Рибкіною О.М., на праві приватної власності, належить 2/6 частини зазначеного житлового будинку, які отримала разом зі своїм братом у спадок від батька, свою частину житлового будинку мій брат подарував своїй дочці ОСОБА_3 відповідно договору дарування від 10.12.2015 року зареєстрованого за №4117 приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Яновою О.Є., яка у даному будинку не проживає і не зареєстрована.
У цьому житловому будинку вона зареєстрована та безперервно проживає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 з 1985 року. Володіє майном відкрито і добросовісно більше ніж десять років. За свої кошти обслуговує житловий будинок, здійснює необхідні ремонтні роботи для підтримання у належному стані житловий будинок. Крім неї та ії сім`ї ніхто не проживає, і участі в утриманні господарства не приймає. Нею було за власні кошти проведено водопровід і побудована вигрібна яма на території вищевказаної адреси, про що є заява завірена майстром частного сектору №10 від 05.05.2012 р. за №138, а також отримані на своє ім`я технічні умови від КП «»Харківводоканал».
У грудні 2019 року, коли стало питання оформлення необхідних документів на земельну цлянку, на якій розташований житловий будинок їй стало відомо з довідки виданої КП «Харківське Міське Бюро Технічної інвентаризації Харківської міської ради» за №1073562 від 02.12.2019р. про те, що ОСОБА_2 є співвласником, і їй належить 1/6 частина житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13.07.1930 р. Державною нотаріальною конторою м. Харкова р.№275/11. Цієї жінки вона жодного разу не бачила, за цією адресою відповідно будинкової книги вона зареєстрована не була. Враховуючи дату видачи та інформацію свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_2 напевно вже немає серед живих, так як народилась у 1920 році. За інформацією сусідів ОСОБА_2 фактично не проживала за даною адресою починаючи з травня 1945 року, про що було складено акт від 17.07.2012 року за №205.
У зв`язку з вищевикладеним і за таких обставин вимушена звернутись до суду з вищезазначеним позовом.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 травня 2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
22 грудня 2020 року представником Харківської міської ради подано заперечення проти позову, в яких просить відмовити в задоволенні позову з посиланям на те, що відповідно до договору 23.03.1928 року (стор. 6 інвентаризаційної справи додається) ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_7 земельну ділянку з правом забудови.
Згідно свідоцтва державної нотаріальної контори від 13 липня 1930 року № 275/11 (стор. 48 інвентаризаційної справи додається), ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями на половину забудування з будівлями після останнього є:
син ОСОБА_9 (8 років від народження);
донька ОСОБА_10 (10 років від народження).
Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.03.1983 року (номер спадкової справи 89 за 1983 р., стор. 47 інвентарної справи додається) зазначається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_11 , спадкоємцями на 4/6 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , після якої є: чоловік ОСОБА_12 та син ОСОБА_13 .
Також, вказаним свідоцтвом зазначено «4/6 частини будинку з надвірними будівлями належать спадкодавцю на підставі напису на договорі купівлі - продажу, посвідчено 2-ю державною нотаріальною конторою м. Харкова 23 березня 1928 р. реєстр № ч. 875, напис вчинено 05 лютого 1930 року на підставі ст. 125 Кодексу законів про родину, опіку, подружжя й про акти громадянського стану - право на половину постановленого за договором права забудови, зареєстрованого в БТІ м. Харкова 02 лютого 1949 року під № 2796 та свідоцтва про право на спадщину виданого Держнотконторою м. Харкова 13 липня 1930 під № 275/11, зареєстрованого в БТІ м. Харкова 02 лютого 1949 року під № 2796».
З зазначеного можна зробити висновок, що ОСОБА_14 повторно вийшла заміж та змінила прізвище на ОСОБА_11 .
Договором дарування від 01 липня 1985 року ОСОБА_12 (стор. 61 інвентарної справи додається) подарував ОСОБА_13 2/6 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, а саме на земельній ділянці розташовано: будинок літ. «А», жилою площею 47,0 кв.м., два сараї «Б», «Е», два льохи «В», «Д», одна убиральня «Г». огорожа X» 1-2 по АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2013 року (стор. 94 інвентаризаційної справи додається) ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцями після останнього на 4/6 частки житлового будинку з надвірними будівлями є: ОСОБА_15 та ОСОБА_1 по 2/6 частки кожний.
Згідно договору дарування від 10.12,2015 року (стор. 96 інвентаризаційної справи додається) ОСОБА_15 подарував 2/6 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель ОСОБА_3 .
Враховуючи наведене позивачем обрано невірний спосіб захисту шляхом, визнання права власності за набувальною давністю та знехтувано таким способом захисту, як спадкування за законом, або навмисно не надано до суду документів підтверджуючих родинний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який вбачається з зазначеного вище та матеріалів інвентаризаційної справи.
Спадкоємцем 1/6 частини житлового будинку з надвірними будівлям після ОСОБА_16 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.1985 року (стор. 59 інвентаризаційної справи додається), є його дружина ОСОБА_17 .
В подальшому спадкоємицею 1/6 частини житлового будинку з надвірними будівлям ОСОБА_18 успадкувала ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.05.2020.
Як вбачається з свідоцтва державної нотаріальної контори від 13 липня 1930 року № 275/11 та підтверджується інформаційним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.05.2020. ОСОБА_2 є власником 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною будівель по АДРЕСА_1 .
Вказує, що матеріали справи не містять свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , та доказів відсутності інших спадкоємців.
Посилаючись на вказані обставини та спадкове право, просить відмовити в задоволенні позову.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 лютого 2021 року закрито підготовче провадження, призначено до судового розгляду цивільну справу для розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі посилаючись на обставини, виладені в позовній заяві, проти заочного розгляду не заперечувала. В подальшому подала заяву про розгляд справи у ії відсутність.
В судове засідання відповідач не з`явилася, зареєстроване місце проживання не встановлене, повідомлялася у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України,у зв`язку з чим суд вважає за можливим розглянути справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах письмових доказів.
Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. Проти позову та викладених в ньому обставин не заперечували..
Представник Харківської міської ради в судове засідання не зявилився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Враховуючи, що відповідач будучи належним чином повідомлений про місце і час судового засідання до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, жодних клопотань до суду не надходило, суд приходить до висновку про проведення розгляду справи за відсутності відповідача та у відповідності до положень ч.4 ст. 223 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справі письмових доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши докази, приходить до наступного.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
З наданих позивачем документів вбачається, співвласниками спільної часткової власності будинку АДРЕСА_1 є:
-позивач ОСОБА_1 , якій належить 2/6 часток на підставі Свідоцтва про право на спадщину за Законом зареєстрованого в реєстрі за № 557 від 06.09.2013 року, виданого державним нотаріусом 5-ї ХДНК Рибкіною О.М.,
-третя особа ОСОБА_3 , якій належить 2/6 чаток на підставі договору дарування від 10.12.2015 року зареєстрованого за №4117 приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Яновою О.Є.,
-третя особа ОСОБА_4 , якій належить 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, реєстр. № 6-741 видане 18.07.2013 державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори,
-відповідач ОСОБА_2 , якій належить 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадкування державної нотаріальної контори від 13 липня 1930 року № 275/11.
Зазначене підтверджується копіями правовстановлюючих документів, наданих позивачем та Харківською міською радою (а.с.7-12, 156, 161-177)
Стосовно хронології набуття прав власності на частки будинку, слід зазначити, що в порядку спадкування після померлого ОСОБА_6 , якому належав будинок на підставі договору купівлі-продажу права забудови від 23.03.1928 ч.875, набули право ОСОБА_14 ., ії діти ОСОБА_16 (8 років від народження) та ОСОБА_2 (10 років від народження) на підставі свідоцтва державної нотаріальної контори від 13 липня 1930 року № 275/11.
В подальшому ОСОБА_14 перебувала у шлюбі з ОСОБА_12 та змінила прізвище на ОСОБА_19 , що не заперечується позивачем. Після ії смерті, 4/6 часток спірного будинку, які їй належали на підставі свідоцтва про право на спадщину державної нотаріальної контори від 13 липня 1930 року № 275/11 та договору купівлі-продажу права забудови від 23.03.1928 ч.875, в порядку спадкування перейшли до чоловіка ОСОБА_12 та сина ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого П`ятою Державною нотаріальною конторою за реєстр. № 1-262 від 17.03.1983. Останній також набув право власності на 2/6 частки на підставі договору дарування , укладеного з батьком ОСОБА_12 .
Позивач ОСОБА_1 успадкувала 2/6 часток права власності на будинок після смерті Батька ОСОБА_13 .. З наведеного вбачається, що позивач ОСОБА_1 є племінницею відповідача ОСОБА_2 ..
Як зазначено позивачем, відповідач не проживає в будинку, вони не знайомі і вона ії ніколи не бачила. Позивач сплачує комунальні послуги, здійснює ремонт, проживає разом із сім`ю в будинку. На підтвердження факту не проживання відповідача, посилається на Акт від 17.07.2012 року №205, складений Комітетом району про факт не проживання ОСОБА_2 та покази свідків.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 надала свідчення, що є сусідом позивача, яка постійно проживає проживає в будинку, здійснює поточні ремонти, приймає участь регулярно та добросовісно в утриманні домоволодіння. Разом з нею проживав дід, батько, мати. Відповідача вона ніколи не бачила та не знайома з нею.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
У постанові від 24 січня 2019 року у справі № 510/1221/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, визначив, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном..
Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
З наданих позивачем доказів, пояснень, судом встановлено, що сторони та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками у спільній частковій власності будинку. Фактично позивач разом із чоловіком проживає в будинку з 1985 року. Крім них в будинку ніхто не проживає та не приймає участі в утриманні домоволодіння. Зазначені позивачем обставини не спростовують треті особи співвласники.
Здійснення права спільної часткової власності визначено ст. 358 ЦК України, відповідно до ч.ч.1.2 якої, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Суд оцінює критично обставину щодо добросовісного володіння майном, оскільки позивачу достовірно відомо, що вона є співвласником будинку, а також про інших співвласників. Цей факт також підтверджується Актом від 17.07.2012 року №205, складений Комітетом району про факт не проживання ОСОБА_2 , тобто з 2012 року було відомо про відповідача, як співвласника. Користується будинком за згодою третіх осіб, як співвласників, які в ньому також не проживають. Сам факт не проживання відповідача та відсутність відомостей про неї, не може бути однією підставою для набуття права власності за набувальною давністю.
З огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Такий правовий висновок визначений Верховним Судом у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 , від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20, від 23 вересня 2021 року у справі № 206/1759/20.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За таких обставин, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які б підтверджували існування в сукупності достатніх підстав, визначених ст.. 344 ЦК України, для визнання права власності за набульною давністю та відповідали фактичним обставинам справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позовної заяви про визнання права власності слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Харківська міська рада Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме май відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , відсутні особисті дані.

Треті особи:

ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

Харківська міська рада, , місцезнаходження, м. Харків, майдан Конституції, 7.

Повний текст рішення складено 01.09.2022.

Суддя С.О. Рубіжний