КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8769/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 24 червня 2022 року у справі за позовом прокурора Святошинського району м. Києва до Київської міської Ради, ОСОБА_1 , треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), садівниче товариство «Зв`язківець» про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відновлення становища, зобов`язання повернути земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

26 лютого 2014 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення у цивільній справі №759/10926/13-ц за позовом прокурора Святошинського району м. Києва до Київської міської Ради, ОСОБА_1 , треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), садівниче товариство «Зв`язківець» про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відновлення становища, зобов`язання повернути земельну ділянку, яким позов задоволено частково.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, 20 червня 2022 року до Святошинського районного суду м. Києва адвокатом Старіковим Є.О., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення.

Разом із заявою заявник подав клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 26 лютого 2014 року, яку обґрунтовував тим, що в Україні введено військовий стан від 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України, та тим, що про наявність вищезгаданого судового рішення йому стало відомо 21 лютого 2022 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 24 червня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанціїдля продовження розгляду.

Скаргу обґрунтовувавтим, що у своїй заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 , як на підставу для поновлення строку подання заяви,посилався на те, що заочне рішення по справі було ухвалено 26.02.2014 року, проте він не був обізнаний про судовий розгляд, не був повідомлений про судові засідання та не був присутній у судовому засіданні, на якому було оголошено рішення суду, що підтверджується протоколом судового засідання. Повний його текст був складений пізнішеі без зазначення дати складення.

Вказує, що в порушення вимог процесуального закону заочне рішення не було направлено ОСОБА_1 , що підтверджується відсутністю доказів його відправки чи вручення відповідачу.

Більш того, в матеріалах справи відсутні жодні докази отримання ним ( ОСОБА_1 . ) будь-яких листів, повісток, рішень усправі, оскільки всі наявні в матеріалах справи повідомлення повертались без відміток про вручення.

Так як ОСОБА_1 не отримував заочне рішення суду ні в день його проголошення, ні пізніше, то він має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд в порядку ч.3 ст.284 ЦПК України, а саме, протягом двадцяти днів з дня вручення копії рішення.

Як було зазначено скаржником у заяві про перегляд заочного рішення, адвокат скаржника - Філіпченко Г.В. ознайомилася з текстом заочного рішення та матеріалами справи лише 21.02.2022 року, тобто за три дні до війни.

Отже, строк на подання заяви про перегляд заочного рішення мав сплинути 14.03.2022 року та до цього моментуне вважався би пропущеним.

Вказує, що станом на момент подання заяви про перегляд заочного рішення - 15 червня 2022 року дія воєнного стану в Україні не була скасована.

У зв`язку із небезпекою для сім`ї 24.02.2022 року адвокат Філіпченко Г.В. була вимушена виїхати із своєю неповнолітньою дитиною з м. Києва, а 07.03.2022 року взагалі виїхала за межі України, що підтверджується відміткою в її закордонному паспорті.

Вказує, що адвокат Філіпченко Г.В. 07.03.2022 року виїхала за межі України та з 24.02.2022 року втратила зв`язок з ОСОБА_1 , оскільки вінзнаходився на непідконтрольній території, де проживає та у зв`язку з початком бойових дій не зміг приїхати на підконтрольну територію України та вчасно знайти до закінчення строку подання заяви (до 14.03.2022року) нового адвоката, оскільки сполучення між підконтрольною та непідконтрольнсю територією України припинилося.

Відновити зв`язок з адвокатом Філіпченко Г.В. відповідачу вдалося лише наприкінці травня 2022 року. Після цього, ОСОБА_1 звернувся до адвоката Старікова Є.О., який 01.06.2022 року отримав від Філіпченко Г.В. матеріали справи, що підтверджується актом приймання-передачі фотокопій на флешці. Адвокат Старіков Є.О. надав правову допомоги відповідачу, склав відповідну заяву та подав її до Святошинського районного суду у м. Києві 15.06.2022 року.

Вважає, що суд першої інстанції дуже формально поставився до заяви відповідача на поновлення пропущеного строку на подання заяви на перегляд заочного рішення.

По-перше, суд послався на те, що перешкоди,про які зазначає ОСОБА_1 а саме, введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, виникли через більш як вісім років після ухвалення оскаржуваного судового рішення та через чотири місяці після ознайомлення з матеріалами справи адвокатом відповідача.

Проте, суд не відокремив зазначені обставини, оскільки про судову справу та про саме рішення адвокат відповідача та сам відповідач дізнався лише 21.02.2022 року, а отже й строк на подання зазначеної заяви мав закінчитися лише 14.03.2022 року. Тому за відсутності доказів обізнання відповідача про заочне рішення та судовий розгляд не має жодних підстав для посилання на сплив 8 років з моменту розгляду справи.

По-друге, вважає, що обставини введення воєнного стану від 24.02.2022 року, виїзду адвоката ОСОБА_1 за кордон 07.03.2022року та втрата з ним зв`язку, факт знаходження ОСОБА_1 на непідконтрольній території обґрунтовує поважність причини пропуску строку на подання заяви від21.02.2022 року до 14.03.2022 року. У цьому разі, важливо встановити саме причину 20-денного строку пропуску процесуального строку, та виникнення зазначених перешкод у цей період.

Вважає, що суд першої інстанції зазначених обставин не дослідив та формально віднісся до подій 24 лютого 2022 року, які не повинні слугувати формалізованою підставою для позбавлення громадян права на судовий захист в Україні.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно зі ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у поновленні пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 лютого 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на введення на території України воєнного стану від 24 лютого 2022 року не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску процесуального строку, оскільки дані перешкоди виникли через більш як вісім років після винесення оскаржуваного судового рішення та через чотири місяці після ознайомлення з матеріалами справи адвокатом відповідача.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 26 лютого 2014 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано рішення Київської міської Ради №869/1925 від 09.07.2009 року «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ».

Визнано недійсним Державний акт серії ЯЖ №912804 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000 000:75:670:0297, площею 0,1 га на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий на ім`я ОСОБА_1 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 17.06.2010 року та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05-7-03762, на підставі рішення Київської міської Ради №869/1925 від 09.07.2009 року.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Магаданського краю, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що мешкає в АДРЕСА_2 , повернути на користь Київської міської Ради земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :75:670:0297, вартістю 358 040,75 грн., що розташована на АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Встановлено, що не погоджуючись з ухваленим рішенням, 20 червня 2022 року до Святошинського районного суду м. Києва адвокатом Старіковим Є.О., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення та клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 26 лютого 2014 року, яку обґрунтовував тим, що заочне рішення по справі було ухвалено 26 лютого 2014 року, проте його копія не буланаправлена ОСОБА_1

Згідно з ч.2-4 ст.284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу (частини четверта, п`ята статті 124 ЦПК України).

За вимогами частини шостої статті 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Згідно з ч.1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Відмовляючи у поновленні пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущено процесуальний строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, а зазначені підстави для його поновлення не можуть бути визнані поважними.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні під час проголошення заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року, його копія направлялась учасникам судового процесу, проте доказів її отримання ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Крім того, вся поштова кореспонденція у справі направлялась відповідачу за адресою, яку зазначено в позовній заяві, проте всі конверти повертались до суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає».

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що він не отримував заочне рішення суду ні в день його проголошення, ні пізніше, а тому має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, в порядку ч.3 ст.284 ЦПК України, підтверджуються матеріалами справи.

Встановлено, що Філіпченко Г.В. - представник ОСОБА_1 ознайомилась з матеріалами даної цивільної справи, в тому числі з оскаржуваним рішення, 21 лютого 2022 року, а заяву про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 лютого 2014 року здала на пошту 15 червня 2022 року.

Апеляційний суд також враховує, що Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено в Україні воєнний стан від 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Таким чином, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що обставини введення воєнного стану від 24.02.2022 року, виїзду адвоката ОСОБА_1 за кордон 07.03.2022року та втрата з ним зв`язку, факт знаходження ОСОБА_1 на непідконтрольній території обґрунтовуютьповажність причини пропуску строку на подання заяви від 21.02.2022 року до 14.03.2022 року.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про відмову в поновленні пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 лютого 2014 року

За таких обставин ОСОБА_1 мав, передбачене статтею 284 ЦПК України, право на поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Суд першої інстанції в порушення вказаних вище норм процесуального закону на наведене уваги не звернув, не надав оцінки клопотанню відповідача про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, що містилося в заяві, та дійшов необґрунтованого висновку про відмову у його поновленні.

Судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників судового процесу, тому відповідач без достатніх та розумних причин не може бути позбавлений права на перегляд заочного рішення суду, ухваленого за його відсутності, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

ЄСПЛ у § 34 рішення у справі "Перетяка та Шереметьев проти України" від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, зауважив, що норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, §§ 22,23).

Колегія суддів зауважує, що фактична відмова суду у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення у цій справі позбавляє відповідача права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки без проходження процедури перегляду заочного рішення в суді першої інстанції відповідач позбавлений права оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку (частина четверта статті 287 ЦПК України).

Крім того, виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом та положень статті 15 ЦК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, очевидним стає висновок про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав та інтересів, у тому числі в спірних правовідносинах.

Враховуючи наведене, районному суду необхідно було особливо ретельно перевірити аргументи ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску нею строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду, однак відповідачу належним чином не забезпечено реалізацію права на доступ до правосуддя, а тому оскаржуване судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що заявником пропущено строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення без поважних причин є передчасним, а ухвала про відмову у поновленні пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення такою, що постановлена без належного врахування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм цивільного процесуального законодавства України.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 24 червня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: