Справа №:755/2514/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" вересня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Чех Н.А.,

за участі секретаря судового засідання - Буткевич Л.В.,

учасники справи:

представник відповідача - Дякович С.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої проведенням непрофесійним зубопротезуванням,

установив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває на розгляді справа за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої проведенням непрофесійним зубопротезуванням.

До суду позивач не з`явилась, про день, час місце розгляду справи була повідомлена згідно норм процесуального законодавства - за допомогою судової повістки, направленої рекомендованим листом.

Представник відповідача вважав, що позов підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з неявкою позивача, яка про причини неявки суд не повідомила.

Вислухавши думку представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Дана позовна заява зареєстрована в Дніпровському районному суді м. Києва 16.02.2018 року.

16.02.2018 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Ухвалою від 22.02.2018 року позовну заяву залишено без руху.

05.03.2018 року позивачем подано документи на виконання вимоги суду.

12.03.2018 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 29.03.2018 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

10.04.2018 року зареєстровано відзив на позовну заяву.

26.06.2018 року за клопотанням сторони позивача витребувано документи та призначено судово-медичну експертизу, провадження у справі зупинено.

24.05.2019 року матеріали справи повернуто з експертної установи з висновком експерта.

31.05.2019 року провадження у справі відновлено.

За клопотанням сторони позивача 24.10.2019 року судом призначено додаткову судову медичну експертизу, провадження у справі зупинено.

04.02.2021 року матеріали справи повернуто з експертної установи з висновком експерта.

05.02.2021 року провадження у справі відновлено.

За клопотанням сторони позивача 15.11.2021 року судом призначено комплексну медико-психологічну експертизу, провадження у справі зупинено.

29.04.2022 року матеріали справи повернуто з експертної установи без висновку експерта через відсутність оплати за її проведення.

04.05.2022 року провадження у справі відновлено. Засідання призначено на 09.06.2022 року.

До суду 09.06.2022 року з`явився представник відповідача. Позивач не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась згідно норм процесуального законодавства, судовою повісткою, яка отримана 20.05.2022 року. Підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті спору на 25.07.2022 року. Судовий виклик позивачу направлено рекомендованим листом.

25.07.2022 року до суду сторони не з`явились, про день, час місце розгляду справи були повідомлені згідно норм процесуального законодавства, заяв про відкладення чи про розгляд справи без їх участі не надсилали. Розгляд справи відкладено на 12.09.2022 року. Судовий виклик позивачу направлено рекомендованим листом.

До суду 12.09.2022 року позивач не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин, в тому числі і у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації в Україну, чи про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частині 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 2 та 5 статті 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 статті 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», слідує, що в силу вимог ч. 1 статті 6 Конвенції про захисти прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в їх системному зв`язку, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутність.

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

Вказане узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03), в частині того, що «…сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року, та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Дана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28.10.2021 року у справі № 465/6555/16-ц, де колегія вказала, що право на доступ до правосуддя право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Частина 5 статті 223, частина 1 статті 257 ЦПК України визначає необхідність забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як зазначалося вище, в матеріалах справи містяться відомості щодо повідомлення позивача на засідання, які були призначені на 09.06.2022 року, 25.07.2022 року та 12.09.2022 року. Заяв від позивача про розгляд справи без її присутності чи про відкладення розгляду справи з поважних причин, до суду не надходило.

Окрім того, суд враховує і те, що дана справа досить тривалий час перебуває в провадженні суду, розгляд справи по суті спору не розпочинався, неодноразово засідання відкладались за ініціативи позивача для явки її адвоката або для його зміни, тричі призначалась експертиза, оскільки з двома першими висновками вона не погоджувалась, а за проведення третьої не сплатила кошти.

Оскільки між сторонами існує спір, суд вважає, що розгляд справи по суті без сторони позивача не є можливим, це буде суперечити рівності сторін та можуть бути порушені права сторін, а також не буде можливості повно та всебічно розглянути справу.

Системний аналіз положень Цивільно-процесуального кодексу України свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Згідно з вимогами ЦПК України у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, норми чинного законодавства України, прецедентну практику Європейського суду з прав людини, Верховного Суду, та те, що без позивача дану справу розглянути неможливо, суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 158, 257, 258, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої проведенням непрофесійним зубопротезуванням залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: