Справа № 442/342/22 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/1334/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Іванової О.О.,

без участі сторін, розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 29 листопада 2016 року між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб у Сихівському районному у місті Львів ВД РАЦС ГТУЮ у Львівській області, актовий запис №300.

У шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначала, що з березня 2020 року чоловік зі сім`єю не проживає, участі у вихованні дітей не приймає та матеріально не допомагає.

У зв`язку з перебуванням її у відпустці по догляду за дітьми, вона не може самостійно забезпечити потреби дітей в нормальному харчуванні, лікуванні, одязі, а тому потребує матеріальної допомоги відповідача, як батька дітей.

Вказувала, що останній працює директором відділення компанії «DELIVERY» у м. Броди, має дохід в розмірі 50000 грн. та забезпечений житлом.

Враховуючи вищенаведене, просила суд стягувати з відповідача аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2100 (дві тисячі сто) грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 січня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що на даний час він не працює та перебуває на обліку Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості як безробітний, а також не займається підприємницькою діяльністю, відтак вважає, що стягнення з нього на утримання дітей по 2100 грн. не відповідає його майновому стану.

Також зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що він проживає разом з матір`ю, яка 17 січня 2022 року перенесла важку операцію, яку йому прийшлось оплачувати з власних заощаджень.

Вказує, що він не відмовляється від утримання своїх неповнолітніх дітей, однак, вважає необхідним, достатнім для забезпечення потреб дітей та таким, що він взмозі сплачувати розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 1050,00 грн. щомісяця, що дорівнює відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину відповідного віку у розмірі - 1050,00 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання кожної дитини відповідного віку і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

На думку скаржника таким чином, при сплаті аліментів у зазначеному вище розмірі буде забезпечено принцип рівності з позивачкою при несенні обов`язку утримання дітей.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у твердій грошовій сумі в розмірі - 1050 (одна тисяча п`ятдесят) гривень на кожну дитину, але не меньше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.01.2022р. і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 08 вересня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 16 вересня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 28 листопада 2016 року між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 укладено шлюб, актовий запис №300, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 29 листопада 2016 року.

У шлюбі з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 27 вересня 2018 року, виданим Львівським МВД РАЦС ГТУЮ у Львівській області.

ІНФОРМАЦІЯ_8 у подружжя народилася дочка ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 17 вересня 2020 року, виданого Дрогобицьким МВД РАЦС ЗМУ МЮ (м. Львів).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України "Пpo Державний бюджет на 2022 рік" прожитковий мінімум на одну особу з 1 січня становить 2100 гривень - для дітей віком до 6 років.

При визначенні розміру аліментів суд врахував матеріальне становище платника аліментів, величину встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, положення ст. 180 СК України, згідно з якими обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

При визначенні розміру аліментів суд врахував матеріальне становище дитини, вік та потреби неповнолітнього.

Також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, суд зазначив, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що відповідач, на даний час перебуває на обліку як безробітний, що підтверджується довідкою №73 від 15 березня 2022 року, проживає з хворою матір`ю, згідно з довідкою №120 від 07 лютого 2022 року та медичними документами, які свідчать про незадовільний стан здоров`я останньої.

За таких обставин, а також зважаючи на об`єктивну потребу неповнолітніх дітей у забезпеченні належного матеріального утримання, суд дійшов правильного висновку, що позов про стягнення аліментів слід задовольнити частково.

Визнаючи обґрунтованим розмір аліментів, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, доказів на спростування спроможності сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі не надав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягають до стягнення аліменти на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2100 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколоти Т.І.