ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 вересня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13978/21

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/634/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2022 року (ухвалено о 10:59) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ТОВ «Авентус Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором № 1630075 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 12.12.2019 в сумі 6 936 грн та сплачений судовий збір у сумі 2 270 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що 12.12.2019 відповідачка уклала вищевказаний електронний кредитний договір з ТОВ «Авентус Україна», згідно якого товариством надано відповідачці кошти в сумі 5 100 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття її побутових витрат, а відповідачка зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Обов`язку щодо повернення кредиту у встановлені договором строки відповідачка не виконала, у зв`язку з чим на момент подання позовної заяви має непогашену заборгованість у сумі 6 936,00 грн, з яких: 5 100,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 1836,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Авентус Україна» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачкою не наведено доводів та не надано жодного належного та достатнього доказу про те, що між позивачем та нею не було укладено договору та остання не отримала кошти від товариства на виконання умов договору.

Заявник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що між сторонами укладено електронний договір, шляхом створення електронних документів. Клієнт підтвердив, що одноразовий ідентифікатор є його електронним підписом та використовується ним як аналог власноручного підпису.

Указує, що після укладення кредитного договору в електронній формі Товариство перерахувало грошові кошти на банківську картку відповідачки, відкриту в АТ «Приватбанк», яку остання вказала особисто в заяві на отримання кредиту через платіжного провайдера.

Наголошує, що відповідачкою зобов`язання за кредитним договором не виконано, кошти не повернуто, що призводить до порушення прав Товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України відповідачці надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали, відзив на апеляційну скаргу останньою до суду не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Копія ухвали суду про відкриття апеляційного провадження з копією апеляційної скарги направлена відповідачці 17.05.2022 на адресу, яка зазначена в позовній заяві, та за якою остання отримувала поштову кореспонденцію в суді першої інстанції, а саме: АДРЕСА_1 , проте рекомендований лист з ухвалою про відкриття апеляційного провадження та копією апеляційної скарги повернувся до суду без вручення із зазначенням на конверті - «адресат відсутній за вказаною адресою».

18.07.2022 судовим розпорядником Чернігівського апеляційного суду складено акт про те, що ним 30.06.2022 та 18.07.2022 здійснено виїзд за відомим місцем проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) для вручення копії ухвали про відкриття провадження та апеляційної скарги, проте вручити вказані документи виявилося неможливим, оскільки двері за зазначеною адресою ніхто не відчинив.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 належним чином повідомлена про розгляд справи апеляційним судом.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, констатувавши, що матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідачкою підписано Договір, Графік платежів і Паспорт споживчого кредиту і, що її ознайомлено (під підпис) з Правилами надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, а також не підтверджено факту звернення відповідачки до позивача з метою отримання кредиту та фактичне надання позивачем кредиту в сумі 5100 грн.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд, через їх невідповідність обставинам справи та, як наслідок, неправильне застосування норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що 12.12.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений договір № 1630075 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачці надано грошові кошти у сумі 5100 грн, строком на 20 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних), загальна вартість позики становить 6 936 грн (а.с. 6-7).

За пунктом 1.6. указаного договору, позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної Позичальником в Особистому кабінеті Позичальника.

Вказаний договір, а також Графік платежів до даного договору підписаний ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 12.12.2019 о 22:21:27 (а.с. 6-8).

Також, 12.12.2019 о 22:21:27, ОСОБА_1 підписала електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Паспорт споживчого кредиту, в якому сторони обумовили тип кредиту, його суму, строк кредитування, річний та щомісячний процент, порядок повернення кредиту та інші суттєві умови (а.с. 17-18).

На підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 позивач надав суду картку обліку інформації за спірним договором (а.с. 19-22).

За інформацією ТОВ ФК «Вей Фор Пей», викладеною у листі № 5532-ВП від 12.11.2021, за дорученням ТОВ «Авентус Україна» відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.2017 ТОВ ФК «Вей Фор Пей» здійснило успішні перекази коштів на картки клієнтів, в тому числі, ОСОБА_1 12.12.2019 у сумі 5100 грн, маска картки НОМЕР_1 , з кодом авторизації 356810, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-4430260 (а.с. 23).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.

У нижньому рядку Кредитного договору наявний рядок «Підпис клієнта», який містить надрукований запис «підписано одноразовим ідентифікатором 12.12.2019 року о 22:21:27».

За вказаних обставин, колегія суддів вважає встановленим факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» Кредитного договору від 12.12.2019 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, у зазначеному Кредитному договорі сторони погодили суму договору у сумі 5 100 грн (п.1.1 Договору), строк дії Договору - 20 днів з моменту видачі позики (п.1.2. Договору), процентну ставку за користування позикою (п.1.3.1-1.4 Договору).

Також, 12.12.2019 позичальником були підписані електронним підписом (одноразовим ідентифікаторам) Графік платежів, наведений у Додатку № 1 до даного договору, яким визначена дата повернення позики та сплачених відсотків -01.01.2020, та Паспорт споживчого кредитування.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачці ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту про що свідчить те, що 20.04.2017 ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за дорученням ТОВ «Авентус Україна» здійснило успішні перекази коштів на картки клієнтів, в тому числі, ОСОБА_1 12.12.2019 у сумі 5100 грн, маска картки НОМЕР_1 , з кодом авторизації 356810, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-4430260.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом установлено, що відповідачка ОСОБА_1 не надала своєчасно Товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1049 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 5 100 грн та суми нарахованих процентів в сумі 1 836 грн, що разом становить 6 936 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, відповідачкою не надано.

Зокрема, будь-яких доказів про те, що картковий рахунок на який було перераховано кошти не належить ОСОБА_1 , матеріали справи не містять. При цьому, заперечуючи проти отримання кредитних коштів, відповідачка не була позбавлена можливості надати інформацію з АТ «Приватбанк» або про відсутність рахунку у банку, або про неотримання відповідних коштів.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Авентус Україна»», а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з викладених вище підстав.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Авентус Україна», рішення суду скасовано, то судові витрати слід стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Авентус Україна»: за розгляд справи судом першої інстанції - 2270 гривень (а.с. 1); за апеляційний розгляд справи - 3405 гривень (а.с. 64), а всього в сумі 5675 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2022 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (місце знаходження: м. Київ, проспект Перемоги, 90-А, ) заборгованість за Договором № 1630075 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 12 грудня 2019 року в сумі 6 936 (шість тисяч дев`ятсот тридцять шість) гривень та 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко