Справа № 355/2134/21
Провадження № 2/355/558/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Баришівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Червонописького В.С.,
секретаря судового засідання Котенко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,-
Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачу рекомендовано державним реєстратором у судовому прядку захистити свої право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Свою позовну заяву позивач обгрунтовує тим, що ним у 1995 році було приватизовано вищевказану квартиру, про що видано свідоцтво про право власнсоті на житло № НОМЕР_1 від 11.10.1995, орган приватизації - госпрозрахункове бюро «Альтернатива». Станом на сьогоднішній день позивачу відмовлено державним реєстратором зареєструвати у єдиному реєстрі нерухомого майна вказану квартиру, оскільки в свідоцтві на право власнсоті на житло в графі «керівник органу приватизації» вказано госпрозрахункове бюро «Альтернатива».
01.07.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі.
28.07.2022 від відповідача надійшло клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі представника відповідача.
22.08.2022 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
В судове засідання позивачі та відповідач не з`явились. Про розгляд справи були повідомлені належним чином.
У відповідності до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.10.1995 приватизовано квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа 51,2 кв.м., відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», виготовлено свідоцтво про право власнсоті на житло № НОМЕР_1 Госпрозрахунковим бюро «Альтернатива».
Таким чином, судом встановлено, що 11.10.1995 позивач прийняв участь у приватизації державного житлового фонду спірної квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво про право власності було видане Госпрозрахунковим бюро «»Альтернатива» (а.с. 18-19).
Відповідно до копії паспорта позивача, він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 1989 року. Згідно з ордеру на житлове приміщення №2 від 11.05.1989 позивачу разом з членами його сім`ї у кількості три чоловіки надано право на заняття жилого приміщення, а саме квартири, яка складається з двох житлових кімнат.
За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), приватизація здійснюється, серед іншого, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю.
Як слідує з положень ст. 5. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній як за станом на 06.01.94 р.), до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
За змістом ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції у наведеній тут частині, чинній за станом на 06.01.94 р.), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) і організація продажу може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України.
Захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, зокрема, шляхом, серед іншого, визнання цих прав.
За змістом ст. 41 ЦК України у ред. 1963 р., угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво - або багатосторонніми (договори).
Відповідно до положень ст. ст. 112, 113 ЦК України у ред. 1963 р., майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.
Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 265, ЦПК України, на підставі ст. ст. 15, 16, 328, 1 222, 1 258, 1 264, 1 269, 1 270 ЦК України, ст. 1, ч. 1 ст. 3, ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у його редакції, чинній за станом на 06.01.94 р.), ст. ст. 4, 41, 112, 113 ЦК України в ред. 1963 р., суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на квартиру за АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.Червонописький