Справа № 444/1640/22
Провадження № 2/444/704/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства. Просить суд визнати його - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з підстав зазначених у позові.

Позивач в судовому засіданніпозовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо позовних вимог не заперечила та ствердила, що позивач, з яким вона перебуває у шлюбі, дійсно являється батьком дитини, що також підтверджується висновком експертизи. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо позовних вимог не заперечив, з висновком експертизи погоджується. Додав, що ним також у приватного нотаріуса завірено заяву про те, що він дійсно стверджує, що не є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та відмовляється від належних йому батьківських прав. На підставі вищенаведеного, просить позов задоволити.

Заслухавши пояснення позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ст. 4 ч. 1 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав,свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи чи інтереси фізичних осіб,права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом.

Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків,встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як ствердив позивач та не заперечили відповідачі, що з відповідачкою ОСОБА_2 він познайомився у 2017 році. З того часу вони підтримували дружні взаємовідносини, а з плином часу й близькі за своїм характером. На початку грудня 2018 року відповідачка повідомила позивача, що вона виходить заміж за відповідача ОСОБА_3 .

14 грудня 2018 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 .

10 грудня 2020 року за рішенням Кам`янко-Бузького районного суду Львівської області шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано. ОСОБА_5 було присвоєне дошлюбне прізвище ОСОБА_6 , що вбачається з копії такого рішення (а.с.7-9).

Під час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 народила доньку ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 від 25 червня 2019 року (а.с.6). У свідоцтві про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьком зазначений ОСОБА_3 .

07 червня 2022 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 07 червня 2022 року (а.с. 5).

Судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_2 було проведено тест ДНК на предмет встановлення батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії висновку по звіту по тесту на батьківство ID31366 від 13 червня 2022 року, що долучений позивачем до матеріалів справи (а.с.12) результати по тесту ДНК показали, що для батьківства між перевіреними особами кількість спільних алелей недостатня. Цей результат також був підтверджений за допомогою другого незалежного аналізу. Передбачений батько виключається як біологічний батько дитини.

Згідно даного висновку встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявою від 21 липня 2022 року, посвідченою нотаріально, ОСОБА_3

стверджує, що він не є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 та відмовляється від усіх належних йому батьківських прав, що видно з копії такої долученої позивачем до матеріалів справи (а.с.11).

У суду немає підстав піддавати сумніву пояснення позивача та відповідачів. Такі також підтверджуються звітом по тесту на батьківство.

Згідно ч. 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану у відповідному порядку.

Частиною 2 статті 125 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, а також за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Частиною 1, 2 статті 129 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, має право пред`явити до чоловіка, який записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Аналогічне знайшло своє підтвердження в Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Зокрема, відповідно до пункту 4 даної постанови справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК.

П. 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюрюваних прав, свобод чи інтересів.

За статтею 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.

Як записано у ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Таким чином, законодавство дає підставу стверджувати, що інтерес того, хто є фактичним батьком дитини, у встановленні з нею юридичного зв`язку слід вважати таким, що охороняється законом, а тому цей інтерес може бути предметом судового захисту.

Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою BP № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтею 23, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 08.09.2022 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.