КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 381/1346/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8331/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Семенюк Т.А., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2022 року, постановлену під головуванням судді Осаулова Н.А., у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення доказів, в якій просила надати їй право тимчасового доступу до документів державної нотаріальної контори (м. Фастів, вул. Шевченка, 4) та видати їй спадкову справу № 164 від 18 квітня 2006 року (заяву ОСОБА_2 , копію паспорта, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , оригінал заповіту № 26 від 16 березня 2005 року, посвідчений секретарем Мартинівської сільської ради Червоноградського району Харківської області за підписом ОСОБА_4 ). На основі отриманих документів має намір провести судову почеркознавчу експертизу для перевірки достовірності підпису ОСОБА_5 на заповіті, виданому секретарем Мартинівської сільської ради Червоноградського району Харківської області за підписом ОСОБА_4 16 березня 2005 року за № 26 (а.с. 1-5).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів повернуто заявнику (а.с. 8-9).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 23 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення доказів (а.с. 24-44, 52-90).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказувала, що суддею першої інстанції її заяву не розглянуто, оскільки оскаржувану ухвалу друкував помічник судді. Вказувала, що в судовому засіданні не були досліджені надані нею докази.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала скаргу і просила її задовольнити.

Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів суд першої інстанції виходив з того, що вказана заява не відповідала по формі та змісту вимогам, передбаченим п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, ст. 9 ЦПК України.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Забезпечення доказів - це процесуальна дія суду, яка вчиняється за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів.

Порядок звернення до суду із заявою про забезпечення доказів урегульовано ст. 116, 117 ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти;

4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні;

5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів;

6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази;

7) перелік документів, що додаються до заяви.

Частиною 2 ст. 117 ЦПК України визначено, що заява підписується заявником або його представником.

Положеннями ч. 4 ст. 117 ЦПК України передбачено, що суд встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без дотримання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення доказів, яку виклала російською мовою (а.с. 1-5).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Частиною 1 ст. 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Згідно з ч. 3 ст. 9 ЦПК України суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Відповідно до ч. 4 статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.

З огляду на зазначене заява повинна бути викладена державною (українською) мовою.

У разі якщо заявник не володіє українською мовою, слід зазначити, що соціально незахищеним верствам населення Законом України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу» гарантовано державою надання відповідних правових послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Для реалізації своїх прав особа має звернутися по правову допомогу до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Перевіривши заяву про забезпечення доказів апеляційним судом встановлено, що вона не відповідає вимогам пп. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України.

Так, звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позову, заявник ОСОБА_1 не вказала повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Також, всупереч вимогам п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України в заяві про забезпечення доказів ОСОБА_1 не навела обставини, для доказування яких необхідні витребувані документи, та не обґрунтувала необхідності забезпечення доказів. Зокрема, ОСОБА_1 не зазначила, з яким позовом має намір звернутися до суду, щоб суд мав можливість встановити наявність або відсутність підстав для забезпечення доказів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.

Посилання районного суду на те, що заявником не додано до матеріалів заяви про забезпечення доказів проекту позовної заяви, з якою заявник має звернутись до суду є необґрунтованими, а тому помилковими, оскільки процесуальний закон не містить вимоги про додання проекту позовної заяви. Проте така помилка районного суду не вплинула на правильність висновків районного суду про невідповідність поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення доказів вищенаведеним положенням ст. 117 ЦПК України та, з цих підстав, повернення такої заяви з огляду на положення ч. 4 ст. 117 ЦПК України.

Інші доводи апелянта цих висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 08 вересня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Т.А. Семенюк

В.М. Ратнікова