Справа № 603/325/22
Провадження №2/603/155/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2022 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І.М.

секретаря судового засідання Коцура А.В.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович

відповідач: Монастириська міська рада

предмет позову: визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Представник позивача адвокат Андрусенко І.Я. звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Монастириської міської ради, в якому просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а саме на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 73,5 кв.м, житловою 42,5 кв.м, Сарай «Б», Ворота №1, Огорожа №2.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідо позивачки по лінії матері ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Після його смерті залишилось спадкове майно, до якого входить:

-житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 73,5 кв.м, житловою 42,5 кв.м, Сарай «Б», Ворота №1, Огорожа №2;

-земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,82 га, яка розташована на території Завадівської сільської ради.

Спадкодавцем було складено заповіт на будинок, город та земельний пай на ім`я брата позивачки - ОСОБА_4 . Вказану спадщину ОСОБА_4 прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та відноситься до спадкоємців п`ятої черги.

За життя ОСОБА_4 в судовому порядку визнав право власності на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування, що підтверджується рішенням Монастириського районного суду від 23.12.2013 року, проте право власності на вказаний будинок ОСОБА_4 за життя не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний брат позивачки ОСОБА_4 . Після його смерті залишилось вищевказане спадкове майно.

ОСОБА_1 вказану спадщину прийняла, оскільки відноситься до спадкоємців за законом другої черги та подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Нотаріусом Підгаєцької державної нотаріальної контори було видано на ім`я позивача свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_4 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,82 га. яка розташована на території Завадівської сільської ради, згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.12.2013 року (справа №603/1124/13ц), проте оформити спадкові права та видати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок нотаріус не зміг у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 за життя не оформив спадщину на вищезазначений будинок після смерті діда ОСОБА_3 та відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вказаний будинок.

ІІ. Процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 18.08.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

ІІІ. Позиції сторін.

Представник позивача вважає, що саме позивач ОСОБА_1 повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем другої черги за законом після смерті брата ОСОБА_4 , спадщину належним чином прийняла, так як вчасно звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини та фактично вступила в управління та користування спадковим майном.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, проте представник позивача в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі та у відсутності позивача.

Відповідач - представник Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, суду подав відзив на позовну заяву по суті справи, де вказав, що з обставинами викладеними в позові Монастириська міська рада погоджується, позов визнає та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років в с.Маркова Монастириського району Тернопільської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №13.

Ще за життя померлому належали:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 73,5 кв.м, житловою 42,5 кв.м, Сарай «Б», Ворота №1, Огорожа №2, що підтверджується довідкою виданою Завадівською сільською радою 04.11.2013 року №803, ксерокопією із по господарської книги за 1986-1990 роки, згідно якої ОСОБА_3 зазначений в ній як голова;

- земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,82 га, яка розташована на території Завадівської сільської ради, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №068900, що підтверджується довідкою Завадівської сільської ради від 04.11.2013 року №803.

Згідно складеного 19.07.2000 року ОСОБА_3 в с.Завадівка Монастириського району Тернопільської області заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №51 та посвідченого секретарем виконкому Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, останній на випадок своєї смерті заповів жилий будинок з надвірними будівлями та інше зазначене в заповіті майно ОСОБА_4 .

23.12.2013 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області (Справа №603/1124/13-ц) визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,82 га, яка розташована на території Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

Також, ОСОБА_4 вступив у володіння та користування спадковим майном, а саме житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заповіту від 19.07.2000 року складеного ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 50 років в с.Затурин Тернопільського району Тернопільської області помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №162.

Ще за життя померлому належало вищевказане спадкове майно.

Вказану спадщину прийняла позивач по справі ОСОБА_1 , оскільки є його рідною сестрою, відноситься до спадкоємців за законом другої черги та вчасно подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (нотаріусу).

Родинні відносини між позивачем та померлим спадкодавцем підтверджуються:

-свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 згідно якого батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 батько та ОСОБА_7 мати;

-свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 згідно якого ОСОБА_5 змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 »;

-свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , згідно якого батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_6 батько та ОСОБА_7 мати.

З аналізу вищевказаних правовстановлюючих документів суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є рідними братом та сестрою, а тому позивач має право на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 як спадкоємець другої черги за законом.

Проте, судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Підгаєцької державної нотаріальної контори Нискоклоном В.І. від 12.08.2022 року відмовлено ОСОБА_1 в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями, який належав її рідному брату ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та не оформлення спадкових прав на вказаний будинок ОСОБА_4 .

Згідно відповіді нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори від 23.08.2022 року № 251/01-16 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась.

Згідно відповіді державного нотаріуса Підгаєцької державної нотаріальної контори від 23.08.2022 року № 282/01-16 вбачається, що після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа за заявою ОСОБА_1 .

В зв`язку з втратою та відсутністю вищевказаних правовстановлюючих документів та відсутністю реєстраційних документів на право власності, ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане спадкове майно.

V. Джерела права й акти їх застосування.

Визначаючись із заявленою вимогою щодо права позивача ОСОБА_1 на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд враховує наступне.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Як було встановлено в судовому засіданні власником спадкового майна (спадкодавцем), що підлягає спадкуванню є ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Беручи до уваги вищевказані факти щодо спадкування спадкового майна в поєднанні з процесуальними нормами законодавства, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 має право на спадкове майно за заповітом, яке належало ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином ОСОБА_4 є спадкоємцем спадкового майна за заповітом, яке належало ОСОБА_3 , проте за життя не оформив спадкових прав на зазначене спадкове майно.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Вказану спадщину, а саме вказаний житловий будинок з надвірними будівлями після смерті ОСОБА_4 прийняла позивач по справі ОСОБА_1 , як його рідна сестра та спадкоємець другої черги за законом.

Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується постановою державного нотаріуса Підгаєцької державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно технічного паспорта, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 , був побудований в 1965 році.

Згідно п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

При цьому в положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Отже судом встановлено, що відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стали причиною неможливості оформлення спадкових прав на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 в нотаріальній конторі.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред`явлено, а ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. 392, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача адвоката Андрусенка Ігоря Ярославовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Монастириської міської ради, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно а саме, на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 73,5 кв.м, житловою 42,5 кв.м, Сарай «Б», Ворота №1, Огорожа №2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення чи ухвалення рішення за відсутності учасників справи або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.09.2022 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович, (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №701 від 27.04.2012 року, Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1038798 від 03.08.2022 року), місцезнаходження якого: вул.С.Бандери №1 м.Монастириська Чортківський районТернопільська область.

Відповідач: Монастириська міська рада, (Код ЄДРПОУ 0458433), юридична адреса місцезнаходження відповідача: вул.Шевченка №19 м.Монастириська Чортківський район Тернопільська область.

Суддя І. М. Галіян