Справа № 438/1535/20
Провадження № 2/438/44/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 вересня 2022 року Бориславський міський суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Слиша А.Т.,

за участю секретаря судового засідання Гадубяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 безпідставно збережені грошові кошти в розмірі 28111,16 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.11.2019 між сторонами укладено договір оренди нерухомого майна б/н (далі - Договір), за умовами якого відповідач передав у тимчасове платне користування позивачу житлову квартиру загальною площею 84 кв. м., що на 10 поверсі в буд. АДРЕСА_1 , на праві оренди строком по 25.09.2020.

Відповідно до п. п.2.2.8, п. 3.1, 3.2, 3.2.1, 4.1 Договору позивач зобов`язаний звільнити і здати відповідачу об`єкт нерухомості в належному стані з урахуванням нормального фізичного зносу протягом одного дня з моменту закінчення терміну дії (розірвання) даного Договору відповідно до Акту здачі приміщення. За домовленістю сторін щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості - орендна плата, вноситься позивачем у грошовій формі і складає 750 доларів США. Розрахунок по орендній платі за об`єкт нерухомості здійснюється між Позивачем та Відповідачем не пізніше 25 числа кожного місяця проживання, що підлягає оплаті. На момент підписання Договору позивач сплачує відповідачу за перший місяць проживання 750 доларів США, а також гарантійний платіж за майно в розмірі 1000 доларів США. При виїзді гарантійний платіж повертається позивачу. Термін дії Договору встановлений з 25.11.2020 по 25.09.2020.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме: сплатив відповідачу орендну плату за кожний місяць проживання у встановленому Договором розмірі, що не спростовується відповідачем. Між сторонами відсутній спір щодо наявності заборгованості за щомісячні орендні платежі згідно укладеного Договору, а також за комунальні послуги.

На момент підписання Договору оренди позивач сплатив відповідачу також і гарантійний платіж (завдаток) за майно в розмірі 1000 доларів США в готівковій формі в присутності свідка, що підтверджується п. 3.2.1 Договору та не спростовується відповідачем.

Позивач звільнив і здав відповідачу об`єкт нерухомості та перелічене у договорі майно 25.09.2020 в належному стані, з урахуванням нормального фізичного зносу, без будь-яких застережень з боку відповідача, претензій чи складення письмових документів про розбіжності.

Відповідач надав позивачу запевнення щодо повернення гарантійного платежу (завдатку) через деякий час, покладаючись на ділову свідомість якого, позивач протягом місяця чекав на повернення коштів та неодноразово звертався до відповідача з метою повернення гарантійного платежу. У ході листування сторін договору за допомогою месенджера «Viber», відповідач не заперечував факту збереження у себе належних грошових коштів та необхідність їх повернення, а позивач, враховуючи стиль життя (роз`їзди) відповідача та інші названі ним причини йшов йому назустріч очікуючи повернення гарантійного платежу (завдатку).

21.10.2020 позивач направив в адресу відповідача, у порядку досудового врегулювання спору, вимогу про повернення безпідставно набутих коштів, що не дало позитивних результатів. Вимога не була отримана ані за місцем його реєстрації, ані за місцезнаходженням об`єкту оренди. Вимога була отримана та прочитана відповідачем за допомогою месенджера «Viber», однак позитивних результатів для вирішення спору це також не дало.

Позивач послався на положення ст. 526, 530, ч. 1 ст. 570, ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599, 610, 626, ч. 1 ст. 629, ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, висновок про те, що укладений між сторонами договір та зобов`язання за ним припинили свою дію у зв`язку із належним його виконанням позивачем та закінченням строку його дії в силу ст. ст. 530, 598, 599, 631 ЦК України. Позивач виконав узяті на себе зобов`язання в частині сплати орендної плати за увесь період оренди, що не заперечується відповідачем, звільнив і здав об`єкт оренди відповідачу у встановлений договором строк та в належному стані.

Таким чином, з припиненням дії договору оренди та зобов`язання за ним, передана грошова сума втрачає ознаки гарантійного платежу (завдатку) та стає майном (грошовими коштами), збереженими відповідачем без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, в даному випадку грошові кошти. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна (коштів) від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відповідач отримав від позивача 1000 доларів США, що на день подання позовної заяви еквівалентно за курсом НБУ 28111,16 грн у якості гарантійного платежу (завдатку), які зберіг у себе без достатніх правових підстав, тобто не зважаючи на те, що підстави їх набуття відпали з моменту закінчення строку договору та виконання позивачем своїх зобов`язань за ним, а тому вказане майно (грошові кошти) збережене відповідачем без достатньої правової підстави.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10.09.2018 у справі №638/11807/15-ц, від 12.09.2018 у справі №154/948/16, від 12.12.2018 у справі №205/3330/14-ц, від 15.02.2019 у справі №910/21154/17, від 17.04.2019 у справі №759/1206/17, від 25.03.2020 у справі №522/14590/16-ц.

Ухвалою судді від 22 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

11.03.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вважає їх безпідставними з таких підстав, судові витрати просить покласти на позивача. 25.11.2019 між сторонами у даній справі укладено договір оренди нерухомого майна (Договір). Позивач не виконував належним чином свої зобов`язання щодо оплати комунальних послуг, що підтверджується рахунком на сплату житлово - комунальних послуг за листопад 2020 року №0013 5120 11120, згідно якого станом на 01.11.2020 нараховано борг в сумі 9 344,31 грн, вирахувавши з якого вартість послуг за жовтень 2020 року в сумі 586,60 грн, виходить 8 757,71 грн. Таким чином на момент припинення дії Договору у позивача наявна заборгованість зі сплати житлово - комунальних послуг в розмірі 8 757,71 грн, що є порушення умов, визначених п.3.1.4, 3.1.5 Договору. Вказана заборгованість оплачена відповідачем, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ Приватбанк» №2142-5434-7885-6021 від 12.11.2020. Крім цього, станом на момент припинення дії договору в позивача є заборгованість за орендну плату в розмірі 16 303,25 грн, що підтверджується наступним. У відповідності до п. 3.1 Договору за домовленістю Сторін щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості - орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та становить 750 доларів США. Представник відповідача провів розрахунок заборгованості за орендну оплату, згідно з яким загальний борг станом на 23.08.2020 становить 16303,25 грн. Згідно умов Договору, а саме п. 3.1.3 нарахування орендної плати починається з моменту фактичного використання Об`єкта нерухомості. Пунктом 3.2 Договору встановлено, що розрахунок по орендній платі за Об`єкт нерухомості здійснюється між Орендодавцем і Орендарем не пізніше 25 числа кожного місяця проживання, що підлягає оплаті. З огляду на вищевикладене позивач систематично порушував умови Договору щодо оплати вартості оренди, у зв`язку із чим станом 25 вересня 2020 року заборгованість становить 16 303,25 грн, яка позивачем так і не сплачена. Щодо відсутності підстав для повернення завдатку, представник відповідача послався на положення ч.1 ст.570, ч.1 ст.571 ЦК України, оскільки позивач систематично порушував умови договору оренди в частині оплати комунальних платежів та орендної плати, внаслідок чого виникла заборгованість в загальній сумі 25 060,96 грн (заборгованість з орендної плати в сумі 16 303,25 грн + заборгованість зі сплати житлово - комунальних послуг), відтак позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

27 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач ОСОБА_1 просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з наведеними у відзиві аргументами та обставинами позивач не погоджується. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач керувався обставинами, які дійсно мали місце з огляду на поведінку (дії) відповідача, який відмовлявся повернути позивачу грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, що були передані йому в якості гарантійного платежу (завдатку) за майно в орендованій квартирі, обґрунтовуючи це пошкодженням речей, а не заборгованістю зі сплати комунальних платежів чи орендної плати, на підтвердження чого до позовної заяви долучено листування у месенджері «Viber» з відповідачем за його мобільним номером. Відповідач проігнорував письмову претензію позивача від 21.10.2020, жодного разу не звертався самостійно до позивача з питань наявності будь-якої заборгованості, а листування в месенджері «Viber» містить протилежні обставини, які відповідач намагається навмисно приховати від суду з метою введення в оману, так як зазначені ним обставини не відповідають дійсності, з огляду на те, що вони не існували в правовідносинах між сторонами.

Щодо відхилення аргументів представника відповідача в частині порушення позивачем п. п. 3.1.4 та 3.1.5 Договору оренди нерухомого майна. Розмір орендної плати та інших платежів врегульовано Розділом 3 укладеного Договору оренди нерухомого майна, який передбачає, що оплата комунальних послуг, оплата інших послуг, телебачення, інтернет, комунальні послуги, що відносяться до Об`єкта нерухомості, здійснюється Орендарем (п. п. 3.1.4), вартість спожитої електроенергії оплачується Орендарем (п. п. 3.1.5). Представник відповідача стверджує, що позивач нібито не виконував належним чином свої зобов`язання щодо оплати комунальних послуг, що підтверджується рахунком на сплату житлово - комунальних послуг за листопад 2020 року №120, згідно якого станом на 01.11.2020 нараховано борг в сумі 9334,31 грн, вираховувавши з якого вартість послуг за жовтень 2020 року в сумі 586,60 грн, виходить 8757,71 грн. Однак, системний аналіз п. п. 3.1.4 та 3.1.5 Договору оренди нерухомого майна у взаємозв`язку зі ст. 5 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» дає підстави дійти до висновку про те, що у позивача був відсутній обов`язок за Договором щодо сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, яку Закон відносить саме до житлової послуги, а не комунальної, тоді як Позивач мав обов`язок зі сплати комунальних послуг, які були ним сплачені своєчасно та в повному обсязі. У зв`язку з тим, що Закон розмежовує такі визначення послуг як комунальні та житлові, то аргументи представника відповідача є такими, що не ґрунтуються на Законі чи на умовах укладеного Договору та є безпідставними. Крім того, відповідач неодноразово та особисто підтверджував (не заперечував), що позивач не має обов`язку зі сплати житлових послуг на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» за утримання будинку та прибудинкової території, в тому числі у листуванні в месенджері «Viber» від 20.12.2020 (Додаток №2, арк. №1).

Щодо відхилення аргументів представника відповідача про систематичне порушення п. 3.1 Договору, що призвело до заборгованості по орендній платі. Представник відповідача стверджує, що на момент припинення дії договору у позивача наявна систематична заборгованість за орендну плату в розмірі 16303,25 грн, на підтвердження чого надано банківську виписку з особистого рахунку відповідача та власний розрахунок заборгованості. Розрахунок відповідача не відображає дійсний стан взаєморозрахунків між сторонами, приховує суттєві обставини, містить арифметичні помилки, так як не враховує витрати на аварійний ремонт комунікацій та купівлю позивачем за погодженням з відповідачем побутової техніки, яка залишилася у власності відповідача, з метою приведення орендованої квартири у належний стан, що були понесені позивачем на користь відповідача, та відносно яких було досягнуто письмову домовленість щодо взаємозарахування.

У листах, телеграмах, у тому числі за допомогою месенджеру «Viber», які у своїй сукупності складають укладений між сторонами Договір оренди нерухомого майна, сторони досягли згоди щодо взаємозарахування по витратах, які були понесені позивачем на користь відповідача, у загальному розмірі 16045,21 грн. Щодо курсової різниці (16303,25 грн - 16045,21 грн = 258,04 грн), то сторони в укладеному Договорі не погодили за яким саме курсом буде здійснюватися оплата орендної плати, за офіційним курсом Національного банку України, за середнім курсом, чи міжбанківським.

Позивач проводив оплату орендної плати за погодженням відповідача, який у листах, телеграмах, в тому числі у месенджері «Viber», кожного разу підтверджував повний розрахунок та подяку за своєчасність і повноту оплати. Жодних претензій до позивача щодо курсової різниці з боку відповідача не висувалося.

З урахуванням викладеного, позивач надає контррозрахунок платежів (помісячний), які було проведено позивачем на користь відповідача, з якого вбачається відсутність заборгованості. З метою доведення обставин, на які позивач посилається як на предмет своїх заперечень, останнім долучено до матеріалів справи скріншоти листування у месенджері «Viber», що є належним та допустимим доказом в силу вимог ст. ст. 76-78, 81 ЦПК України. Обмін сторонами інформацією при виконанні договірних зобов`язань, шляхом надіслання електронних листів є частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки - як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання та визнається цивільним звичаєм за ст. 7 Цивільного кодексу України. Правова позиція з цього приводу викладена, в тому числі, у Постанові Верховного суду від 13.07.2020 у справі №753/10840/19.

Щодо відхилення аргументів представника відповідача про відсутність підстав про повернення завдатку. Враховуючи викладені вище представником відповідача аргументи, останній робить висновок про відсутність підстав про повернення завдатку позивачу, згідно ст. 571 ЦК України, тобто внаслідок порушення ним своїх зобов`язань, але це не знайшло свого підтвердження з огляду на надані позивачем докази на підтвердження дійсних обставин справи, які у своїй сукупності та взаємозв`язку свідчать про відсутність правових підстав для збереження відповідачем отриманого завдатку.

Крім того, п. п. 3.2.1 Договору передбачено сплату гарантійного платежу (завдатку) саме за збереження майна, тобто завдаток у даному випадку має цільовий характер, а порушенням зобов`язання, яке він забезпечує, буде виступати псування такого майна, яке повернуто відповідачу у належному стані, що свідчить про безпідставність збереження коштів позивача.

Також орендодавцем за договором найму житла може бути лише власник. Відповідач зазначив у преамбулі Договору та п. 1.2 Договору, що він є власником квартири, тоді як згідно відомостей з Реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири з 01.10.2009 виступає інша особа - ОСОБА_4 , що додатково свідчить про безпідставність збереження коштів позивача.

Отже відповідач приховує від суду дійсний стан взаєморозрахунків між сторонами та інші обставини, не добросовісно користується процесуальними правами, його заперечення не ґрунтуються ані на законі, ані на умовах Договору.

Відповідач неодноразово підтверджував у листуванні, у тому числі у месенджері «Viber», погодження витрат позивача відносно квартири відповідача та відповідне вирахування сум з орендної плати в рахунок ремонту, відповідач, відмовляючи у задоволенні вимог позивача посилався, що останнім нібито пошкоджено майно в орендованій квартирі, але жодного разу за час правовідносин не повідомляв позивача про будь-які порушення умов Договору в частині розрахунків між його сторонами.

Проте, після подання позовної заяви відповідач, отримавши зазначений процесуальний статус, зайняв іншу позицію та спотворив дійсні обставини справи, дозволяє собі вводити суд та позивача в оману, з метою уникнення цивільно - правової відповідальності, яка має бути покладена на нього з метою захисту прав та законних інтересів позивача.

01 липня 2021 року до суду надійшло письмове заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , зокрема, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову. Позивач у відповіді на відзив зазначив, що поніс витрати на аварійний ремонт комунікацій орендованої ним квартири, придбання побутової техніки, про що досягнуто письмову домовленість по взаємозарахуванню. Однак на підтвердження цих обставин позивачем не надано суду жодного доказу. З аналізу умов договору та ст.820 ЦК випливає, що зміна місячної орендної плати можлива лише за взаємною згодою сторін, яка повинна бути закріплена відповідною додатковою угодою. Доказів про те, що сторони домовилися про зміну місячної ціни договору у зв`язку із понесенням орендарем витрат, позивач не надав. У відповіді на відзив позивач ствердив, що здійснив поточний ремонт у квартирі, серед яких ремонт інженерних мереж, батарей, ручок у кімнатах полиць у коридорі та ванній тощо. На думку позивача вказаний поточний ремонт був підставою для зменшення вартості орендної плати. Однак це повністю суперечить нормам цивільного законодавства та договору, оскільки поточний ремонт позивач як орендар зобов`язаний був здійснювати за власний рахунок. Також у відповіді на відзив позивач поставив під сумнів те, чи мав право відповідач укладати договір оренди, не будучи власником квартири, на підтвердження чого надав довідку, згідно якої власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 . Проте позивач не орендував квартиру АДРЕСА_3 , оскільки така ніколи не перебувала у володінні відповідача. Договір укладався щодо квартири АДРЕСА_4 , яка на момент укладення договору належала матері відповідача ОСОБА_5 . Відтак квартира АДРЕСА_4 перебувала у володінні відповідача на законних підставах, а укладаючи договір оренди такий діяв в інтересах сім`ї. 13 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_6 , який діяв на підставі довіреності в інтересах матері ОСОБА_6 , уклав договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_5 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердес М.О. У відповідача не зберігся примірник довіреності та договору купівлі - продажу.

Крім цього, позивач на підтвердження своїх доводів не надав суду жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України. Позивач долучив знімки екрану телефону з невідомого застосунку, призначеного для обміну повідомленнями. З таких вбачається, що велась якась переписка між особами, однак точно встановити якими є неможливо. Окрім цього, скріншоти переписок є неналежними доказами, оскільки складені іноземною мовою, а позивачем не додано їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою. Позивачем долучено фото кімнати, кондиціонеру, ванної кімнати, з яких не можливо встановити в якій конкретно квартирі зроблені фото та яку доказову базу вони за собою несуть. Твердження позивача, що в нього не було обов`язку зі сплати житлово - комунальних послуг, не відповідають дійсності. Оскільки оплата послуг, наданих ТзОВ «Ковальська - Житлосервіс» належать до об`єкту оренди, відтак сплата таких послуг повинна була здійснюватися позивачем, оскільки такі послуги споживалися ним в процесі проживання в орендованій квартирі. Враховуючи, що позивач систематично порушував умови договору оренди в частині оплати комунальних платежів та орендної плати, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 25 060,96 грн (борг з орендної плати в сумі 16 303,25 грн+ заборгованість зі сплати житлово - комунальних послуг), відтак позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Ухвалою суду від 02 липня 2021 року витребувано в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бердаса М.О. копію договору купівлі-продажу №1986 від 13.11.2020 та копію довіреності, на підставі якої діяв ОСОБА_7 при укладенні вказаного договору. Ухвалами суду від 30 серпня 2021 року та 01 жовтня 2021 року вказані документи повторно витребувано в приватного нотаріуса Бердаса М.О.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув. Представник позивача ОСОБА_8 направив до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, були належно повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Суд встановив, що 25.11.2019 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір оренди нерухомого майна б/н (далі - «Договір»), за умовами якого відповідач передав у тимчасове платне користування позивачу житлову квартиру загальною площею 84 кв. м., що на 10 поверсі в буд. АДРЕСА_1 , на праві оренди строком по 25.09.2020 (а.с.8-10).

Відповідно до п. п. 2.2.8 Договору позивач зобов`язаний звільнити і здати орендодавцю (відповідачу) об`єкт нерухомості в належному стані з урахуванням нормального фізичного зносу протягом одного дня з моменту закінчення терміну дії (розірвання) даного Договору відповідно до Акту здачі приміщення.

Відповідно до п. 3.1 Договору за домовленістю сторін щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості - орендна плата, вноситься позивачем у грошовій формі і складає 750 доларів США.

Відповідно до п. 3.2 Договору розрахунок по орендній платі за об`єкт нерухомості здійснюється між орендодавцем (відповідачем) і орендарем (позивачем) не пізніше 25 числа кожного місяця проживання, що підлягає оплаті.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору на момент підписання Договору, орендар (позивач) сплачує орендодавцю (відповідачу) за перший місяць проживання 750 доларів США, а також гарантійний платіж за майно в розмірі 1000 доларів США. При виїзді гарантійний платіж повертається орендареві (позивачу). У разі псування майна з вини орендаря, з гарантійного платежу орендодавець утримує необхідну суму на відшкодування збитків.

На момент підписання Договору оренди, позивач сплатив відповідачу, про що не заперечив відповідач у заявах по суті справи, гарантійний платіж (завдаток) за майно в розмірі 1000 доларів США в готівковій формі, як це передбачено п. 3.2.1 Договору.

У встановлений договором термін, зокрема 25.09.2020 позивач звільнив і здав відповідачу об`єкт нерухомості та перелічене в Договорі майно.

Оскільки, як стверджує позивач, об`єкт нерухомості позивач повернув у належному стані, будь-яких застережень з боку відповідача не було, як і не було претензій чи складення письмових документів про розбіжності, - позивач просить стягнути з відповідача вищевказаний гарантійний платіж, який відповідач зберіг у себе без достатніх правових підстав та досі не повернув.

21.10.2020 позивач направив в адресу відповідача, у порядку досудового врегулювання спору, вимогу про повернення вказаних коштів, яка виконана не була.

На день подання позовної заяви вказана сума - 1000 доларів США еквівалентна за курсом НБУ 28111,16 грн, яку і просить стягнути позивач на підставі ст.1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом спору в цій справі є стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 28111,16 грн, які передані позивачем відповідачу на виконання п. 3.2.1 Договору як гарантійний платіж за майно.

Відповідач заперечує проти заявлених у справі вимог та вказує, що позивач не виконував належним чином свої зобов`язання щодо оплати комунальних послуг. На момент припинення дії Договору у позивача наявна заборгованість зі сплати житлово - комунальних послуг в розмірі 8 757,71 грн, що є порушення умов, визначених п.3.1.4, 3.1.5 Договору. Вказана заборгованість оплачена відповідачем 12.11.2020. Крім цього, позивач систематично порушував умови Договору щодо оплати вартості оренди, у зв`язку із чим станом 25 вересня 2020 року заборгованість становить 16 303,25 грн. Отже загальна заборгованість - 25 060,96 грн.

Позивач заперечує наявність будь-якого боргу за комунальні послуги. Щодо тверджень відповідача про наявність боргу за орендні платежі зазначає, що відповідний розрахунок відповідача не враховує витрати на аварійний ремонт комунікацій та купівлю позивачем за погодженням з відповідачем побутової техніки, яка залишилася у власності відповідача, з метою приведення орендованої квартири у належний стан, що були понесені позивачем на користь відповідача, та відносно яких було досягнуто письмову домовленість щодо взаємозарахування. У листах, телеграмах, у тому числі за допомогою месенджеру «Viber», які у своїй сукупності складають укладений між сторонами Договір оренди нерухомого майна, сторони досягли згоди щодо взаємозарахування по витратах, які були понесені позивачем на користь відповідача, у загальному розмірі 16045,21 грн. Щодо курсової різниці (16303,25 грн - 16045,21 грн = 258,04 грн), то сторони в укладеному Договорі не погодили за яким саме курсом буде здійснюватися оплата орендної плати, за офіційним курсом Національного банку України, за середнім курсом, чи міжбанківським. Відтак, у позивача відсутня будь-яка заборгованість за договором.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

При цьому у відповідності до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Як вбачається із матерiалiв справи, відповідач набув майно за відсутності достатніх правових підстав, у спосіб, що суперечить цивільному законодавству. Таким чином, грошові кошти не передавались у власність відповідача, у зв`язку із виконанням своїх договірних зобов`язань позивачем.

Судочинство у судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, слід задоволити.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з огляду про задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат.

Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені грошові кошти в розмірі 28111 (двадцять вісім тисяч сто одинадцять) гривень 16 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 840 гривень 00 копійок.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_7 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 вересня 2022 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш