КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/4674/22
Провадження № 2/947/1726/22
УХВАЛА

06.09.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі заяву представника ОСОБА_1 адвоката Пейчевої Сніжани Дмитрівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних на предмет спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс»

про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних на предмет спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс», в якій просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24.09.2008 року.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 09.02.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних на предмет спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 06.09.2022 року представник позивача надав суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_3 та/або будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам, третім особам, перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою у будь-якій формі, будь-яким способом відчужувати, розпоряджатись, користуватись квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , в якій проживає позивач - ОСОБА_1 , зокрема, заборонити вселення, передачу в оренду, найм, іпотеку, заставу, здійснювати будівництво, реконструкцію, ремонт, реєструвати повідомлення про початок виконання або готовність будівельних робіт, та про готовність об`єкту до експлуатації, та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації, в тому числі, Міністерству юстиції України, його структурним та територіальним органам, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно - відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майнова також вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів.

В обґрунтування наданої заяви представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 з 2007 року постійно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача вказує, що квартира належала позивачу на праві приватної власності внаслідок успадкування (свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.06.2007, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-1366, зареєстрованого 20.06.2007 у Спадковому реєстрі за № 42650125).

24.09.2008 року, як зазначає представник позивача, на підставі оскаржуваного фіктивного договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., за реєстровим № 712, право власності на дану квартиру перейшло покупцеві ОСОБА_2 , яким, у цей же день, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., за реєстровим № 715 та передано в іпотеку кредиторові АКІБ «Укрсиббанк», який згодом передав право вимоги до ПАТ «Дельта Банк», а він, у свою чергу, до ТОВ «Укрдебт плюс».

У подальшому, як вказує представник позивача, на підставі договору № 2244/К про відступлення прав вимоги від 13.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., за реєстровим № 685, право власності на вказану квартиру перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» (право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.10.2021 року, номер запису про право власності 44841162).

Представник позивача стверджує, що весь цей час, оскільки первісний договір купівлі-продажу квартири був укладений без вільного наміру ОСОБА_1 здійснювати фактичний продаж квартири та він не отримував грошових коштів від її продажу, за взаємною домовленістю, у тому числі і з ТОВ «Укрдебт плюс», він проживав у своїй квартирі до вирішення вказаного питання у судовому порядку.

Однак, як зазначає представник позивача, 01.09.2022 року ОСОБА_1 , перебуваючи вдома, почув, що хтось зламує двері до квартири, оскільки це відбувалося раптово, він не зрозумів ким були ці люди, а саме, четверо незнайомих йому чоловіків, а у подальшому ще двоє, які змінювали замки на дверях квартири.

Після прибуття поліції з`ясувалося, що квартиру, в якій він проживав, ТОВ «Укрдебт плюс» продано, чоловік, що представився новим власником - ОСОБА_4 .

Однак, як виявилося, відповідно до наданого ним органам поліції договору купівлі-продажу, він власником квартири не є, а власником є його мати ОСОБА_3 , при цьому, довіреності на представництво її інтересів ОСОБА_4 не надав.

Представник позивача стверджує, що внаслідок протиправного зламу, було пошкоджено майно позивача та зміненозамки.

Крім того, представник позивача вказує, що хоча на момент присутності поліції ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_1 може залишитися у квартирі на деякий час, оскільки не має куди йти, то сьогодні, повернувшись з роботи, він залишився на вулиці та, у його житло, де до цього часу знаходяться його речі, його не допускають, тобто, позивача фактично протиправно виселено з квартири, щодо якої справа розглядається у суді.

За таких обставин, представник позивача зазначає, що позивач, оскаржуючи спірний договір купівлі-продажу квартири, фактично залишився на вулиці та протиправно позбавлений права на житло, іншого житла не має та, крім того, додатково змушений звертатися до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Укрдебт плюс» та ОСОБА_3 недійсним, оскільки при його укладенні були порушені його права як третьої особи, яка проживала у квартирі на час укладення договору, про що було відомо сторонам договору та, внаслідок його укладення, позивача, у період дії правового режиму військового стану, незаконно виселено з єдиного місця проживання та із даною заявою про забезпечення позову, адже квартира може перейти у власність іншої фізичної чи юридичної особи у будь-який момент.

З урахуванням викладеного, представник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідач та треті особи про час та місце підготовчого засідання повідомлені належним чином, у підготовче засідання 06.09.2022 року не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24.09.2008 року, укладений між ним та відповідачем - ОСОБА_2 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на даний час зареєстроване за ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1812, виданий 31.08.2022, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежан А.В.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто, ст. 150 ЦПК України, де передбачено, що такі вимоги забезпечуються накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 та п.2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що тимчасове обмеження права розпоряджатися зазначеним нерухомим майном, без обмеження права володіння та користування ним, не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідача.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги предмет позову, суд вважає вимоги представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , співмірними із заявленими позовними вимогами, вбачає імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом в цій частині заяви представника позивача.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_3 та/або будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам, третім особам, перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою у будь-якій формі, будь-яким способом відчужувати, розпоряджатись, користуватись квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , в якій проживає позивач - ОСОБА_1 , зокрема, заборонити вселення, передачу в оренду, найм, іпотеку, заставу, здійснювати будівництво, реконструкцію, ремонт, реєструвати повідомлення про початок виконання або готовність будівельних робіт, та про готовність об`єкту до експлуатації, та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації, в тому числі, Міністерству юстиції України, його структурним та територіальним органам, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно - відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майнова також вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів.

Вказані заходи забезпечення позову, на думку суду, не є співмірними із заявленими позовними вимогами, істотним чином можуть порушувати права ОСОБА_3 , гарантовані Конституцією України та Законами України, яка, станом на момент постановлення даної ухвали, є власником спірного нерухомого майна, та яку не залучено до участі у справі.

Крім того, суд зазначає, що будь-яких доказів в обґрунтування заяви про забезпечення позову в цій частині суду надано не було.

Також суд зазначає, що накладення арешту на спірне нерухоме вже передбачає заборону вчиняти будь-які дії, пов`язані з державою реєстрацією прав (в тому числі, але не виключно, щодо зміни власника, реєстрації місця проживання) відносно цього майна.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Пейчевої Сніжани Дмитрівни про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті вимог відмовити.

Копію ухвали невідкладно надіслати сторонам для відома, Управлінню державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для виконання.

Ухвала про забезпечення позову набирає чинності в момент її підписання суддею, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання три роки.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Повний текст ухвали суду складено 07.09.2022 року.

Суддя Петренко В. С.