Справа № 184/133/17
Номер провадження 2/184/32/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

представника позивача Мельникової Я.В.,

представника відповідача адвоката Шаврової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покров в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості»,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до Орджонікідзевського міського суду до відповідача із вказаним вище позовом та просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 46876,32 грн. за кредитним договором №б/н від 13.07.2011 року та судові витрати у розмірі 1600,00 грн..

В судовому засіданні представник позивача Мельникова Я.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала відзив на позов, відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Представник відповідача адвокат Шаврова Н.М в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, підтримала відзив позивача на позов та просить його задовольнити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження та не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 13.07.2011 року ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» та підписала анкету-заяву №б/н від 13.079.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що підтверджується копією анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.6), витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.8-31), розрахунком заборгованості (а.с.4-5).

Як зазначено в анкеті-заяві, відповідач погоджується з тим, що підписана нею заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також, у анкеті-заяві вказано, що відповідач ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банка, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» від 13.07.2011 року слідує, що в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, номери засобів зв`язку. Але анкета-заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору, про розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, порядку здійснення оплати кредиту та процентів по договору (строки сплати, розміри періодичних платежів тощо), відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів, сплати комісії. Узгоджений тільки розмір кредитного ліміту в сумі 2000,00 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 31.12.2016 року за договором б/н від 13.07.2011 року ОСОБА_3 має заборгованість в розмірі 46876,32 грн., а саме: 3109,51 грн. - заборгованість за кредитом; - 37223,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3834,69 грн. - заборгованість за пенею та комісією (а.с.4-5).

Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 13.07.2011 року в розмірі 46876.32 грн., яка складається з наступного: - 3109.51 грн. - заборгованість за кредитом; - 37223.72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3834.69 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); - 2208.40 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 13.07.2011 року, яка разом з Тарифами банку, Правилами користування платіжною карткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг складає кредитний договір відповідно до вимог ст. 634 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що надана копія Анкети-заяви від 13.07.2011 року не містить відомостей про строк дії кредитного договору, про розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, порядку здійснення оплати кредиту та процентів по договору (строки сплати, розміри періодичних платежів тощо), відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів, сплати комісії. Згідно вказаної анкети-заяви від 13.07.2011 року узгоджений тільки розмір кредитного ліміту в сумі 2000,00 грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів і Умови та правила були надані відповідачу для ознайомлення, що саме вона з ними була ознайомлена, розуміла їх зміст та погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети - заяви взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів у визначеному в позові розмірі, пені, штрафів та комісії) зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви.

Умови та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються нею та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.07.2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Крім того, суд вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання е договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим банком, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування, розміру відсоткової ставки, періодичності платежів, розміру щомісячних платежів, надані банком витяг з Тарифів та Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та мною, як фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач при укладенні договору з відповідачем не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а саме: відсутні правові підстави для стягнення з мене на користь банку процентів, пені, штрафів та комісії у зв`язку з недоведеністю факту досягнення сторонами домовленості про їх сплату у будь-якому розмірі, зокрема, і в розмірі, зазначеному позивачем, періодичності сплати тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

В даному випадку між сторонами не було погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами, а також право банку нараховувати мені пеню, штрафи на комісію. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині.

Як було зазначено вище, Анкета-Заява від 13.07.2011 року, на яку посилається позивач, не містить ніяких умов кредитування, не містить нічого, що стосується умов кредитування, окрім анкетних даних відповідача та встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000,00 грн. За таких умовах посилання позивача на те, що сторонами нібито був встановлений розмір відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36% на рік, а також право позивача на нарахування пені, штрафів та комісії не підтверджується належними та допустимими доказами.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При таких обставинах суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження взагалі існування у відповідача перед ним будь-якої заборгованості, у тому числі на зазначену суму. У будь-якому разі, з врахуванням узгодженого кредитного ліміту в сумі 2000 грн. заборгованість за тілом кредиту не може перевищувати розмір узгодженого кредитний ліміт в сумі 2000 грн. відповідно до правових висновків різних судових інстанцій.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Крім того суд вважає, що позивачем був пропущений строк позовної давності. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, останній платіж був здійснений 23.08.2013 року, а позивач звернувся до суду з цим позовом 24.01.2017 року, тобто за межами строку позовної давності, і не просив цей строк поновити. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Тому відповідач і просить суд застосувати позовну давність для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених ними позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні позову.

Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір із відповідача стягненню не підлягає, а всі судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 вересня 2022 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш