РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2022

м. Одеса

Справа № 504/1003/21

Провадження № 2/522/309/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання - Кніш Д.А.

представник позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - Рогаліна Г.В.

розглянув у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»

до ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

17.03.2021 до суду направлена позовна заява ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_2 . Позивач, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 22 556,12 дол. США.

15.09.2021 по справі відкрито спрощене позовне провадження.

14.02.2022 відповідач подав відзив на позов та заяву про застосування строків позовної давності.

Позов обгрунтовано тим, що 14.01.2008 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, забезпечений іпотекою, придбаною за рахунок кердиту. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором банк звертався до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Розмір боргу 275 580, 45 дол. США визначено рішенням суду. Проте ТОВ «Консалт Солюшенс», яке є правонаступником банку придбало право вимоги на суму 250 394,89 дол. США, що менше, ніж визначено рішенням суду. У зв`язку з наявністю несплаченої суми боргу, кредитор скористався правом на нархування 3% річних в межах трьох років за невиконання основного зобов`язання.

Відповідач проти позову заперечує, оскільки банк мав можливість повністю задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, але свідомо не реалізував предмет іпотеки, тому підстави для нарахування 3% річних за несплату боргу відсутні. Вважає, що рішення суду не виконано з вини банку, отже, відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України відповідальність не може бути покладена на боржника. Рішення суду набрало законної сили 10.03.2015, тобто строк позовної давності сплив 11.03.2018. Позов подано 29.03.2021, а проценти позивач просить стягнути за період 16.03.2018-16.03.2021. Також розрахунок 3% проведено за період більший, ніж три роки (1097 днів).

Судом встановлено фактичні обставини справи.

14.01.2008 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №05/01/2008/840-К/16 за умовами якогоОСОБА_2 отримала кредит у сумі 153 169,99 доларів США строком до 13.01.2033.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та Банком було укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :01:0810 та земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0811, які стануть власністю іпотекодавця у майбутньому після отримання державних актів на право власності на земельні ділянки, що придбані іпотекодавцем на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчених нотаріально14.01.2008 № 13, № НОМЕР_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.02.2015 (справа 504/4121/13-ц) позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено, а саме: 1) звернуто стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно) земельні ділянки, :01:0810, :01:001:0811, та належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , шляхом надання ПАТ «КБ «Надра» права укласти договір купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеки», за початковою ціною, яка дорівнює вартості предмета іпотеки, що визначається іпотечним договором від 14.01.2008 року, у розмірі 848 840 грн., або за будь-якою іншою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на час укладення правочину щодо відчуження вищевказаного предмету іпотеки; 2) кошти отримані від реалізації предмету іпотеки, направити на погашення заборгованості за кредитним договором № 05/01/2008/840-К/16 від 14.01.2008 перед ПАТ «Комерційний банк «Надра» у розмірі 275 580,45 доларів США, що по курсу НБУ станом на 26.09.2013 становить 2 202 714, 53 грн.; 3) на час реалізації нерухомого майна передати його в управління ПАТ «Комерційний Банк «Надра» з наданням відповідних прав.

Рішення набрало законної сили.

24.04.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір про відступлення права вимоги № GL3N216954_ПВ_188, в тому числі за кредитним договором №05/01/2008/840-К/16 від 14.01.2008 та іпотечним договором.

Пунктом 188 Додатку №1 Договору № GL3N216954_ПВ_188 від 24.04.2020 зазначено, що заборгованість ОСОБА_2 , яка переходить до ТОВ «Консалт Солюшенс» складає 149 415,02 доларів США - тіло кредиту та 100 979,87 доларів США - відсотки. Отже загальна сума заборгованості права вимоги на яку отримало Товариство складає 250 394,89 доларів США.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.11.2020 (справа 504/4121/13-ц) замінено стягувача ПАТ «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - ТОВ «Консалт Солюшенс» у справі №504/4121/13-ц.

В період з 26.02.2015 по 23.10.2021 погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювалось.

Розрахунок 3% річних ТОВ «Консалт Солюшенс» провело на суму боргу 250 394,89 доларів США за період з 16.03.2018 (дата направлення позову до суду) по 16.03.2021, що становит 22 556,12 доларів США та станом на 23.10.2021 за курсом НБУ становить 593 823, 69 грн. (1 долар=26,3265).

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних, нарахованих боржнику ОСОБА_2 за період з 16.03.2018 по 16.03.2021 за невиконання грошового зобов`язання боржником.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду (від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі №918/329/16) наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

Отже, доводи відповідача про закінчення строку позовної давності, оскільки рішення суду набрало законної сили 10.03.2015 і строк позовної давності мав сплинути 11.03.2018, не впливає на право кредитора на нахування штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі . Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України . Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, і права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово і послідовно вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Судом встановлено, що відповідач мав зобов`язання перед ВАТ КБ «Надра» (правонаступником за кредитним та іпотечними договорами якого є ТОВ «Консалт Солюшенс»).

З огляду на те, що ОСОБА_2 порушила ці зобов`язання, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України.

Кредитором нараховно 3 % річних на суму невиконаного та переданого правонаступнику грошового зобов`язання в межах трирічного строку позовної давності з 16.03.2018 по 16.03.2021 (день звернення до суду), кількість днів прострочення 1097.

Законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховних Судом в постанові від 31.05.2018 по справі № 902/330/17.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних в розмірі 22 556,12 доларів США, що станом на 23.10.2021 за курсом НБУ еквівалентно 593 823,69 грн. за період з 16.03.2018 по 16.03.2021 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 907,36 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (ідентифікаційний код 42251700) кошти в розмірі 22 556,12 доларів США, що станом на 23.10.2021 за курсом НБУ еквівалентно 593 823,69 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» судовий збір в розмірі 8 907,36 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено 12.09.2022.

Суддя Х.С. Ярема