Справа № 180/823/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
при секретарі - Котовій Н.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 180/823/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Марганецький відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) про зняття арешту,-

В С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Гончаренко О.О. звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Марганецький відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) про зняття арешту, посилаючись на наступні обставини.
Так, ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2006 року, посвідченого нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Р.П., зареєстрованого в реєстрі за № 4308.
Право власності на дану квартиру позивач зареєструвала 15 січня 2007 року в ДОКП "Марганецьке міжміське бюро технічної інвентаризації".
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з приводу переоформлення належної їй на праві приватної власності вищевказаної квартири. Під час підготовки нотаріальної дії, останній стало відомо про те, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження №5027629 від 26.05.2007 року реєстратором - Марганецька державна нотаріальна контора на підставі постанови про арешт майна №6004 від 17.05.2007 року, Марганецьке міське управління юстиції, об`єкт обтяження - 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
З цього приводу, ОСОБА_1 звернулась із заявою до Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) на, що 05.10.2021 року отримала відповідь, в якій зазначалося про те, що в АСВП наявні відомості щодо виконавчого провадження ВП№17239942 за виконавчим листом №2-1088, виданим Марганецьким міським судом від 13.04.2004 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь стягувача.
Однак дане виконавче провадження завершено відповідно до п. 2 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", державним виконавцем було внесено відомості до Державного реєстру речових прав нерухомого майна за номером обтяження №5027629 від 26.05.2007 року.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 вимушена була звернутися за правовою допомогою, під час підготовки матеріалів до суду стало також відомо про те, що 17 травня 2007 року державним виконавцем Матюшиною О.С. було винесено постанову про накладення арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 , хоча фактично дана квартира з 10 жовтня 2006 року йому вже не належала з вищевказаних підстав, а саме: оскільки була продана ще до накладення арешту.
На даний час ОСОБА_1 має намір розпорядитися належним їй майном, однак через наявність арешту, позбавлена можливості це зробити, при цьому порушується її право власності і вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Представник позивача вважає, що оскільки відсутні підстави для продовження обтяження на майно, то право власності позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб, шляхом зняття арешту з майна. У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Просить суд скасувати арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна №6004 від 17.05.2007 року Марганецьким міським управлінням юстиції, обтяження №5027629, зареєстроване 26.05.2007 року реєстратором Марганецька державна нотаріальна контора, на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . власник ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, але яка фактично належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ППК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою від 01 липня 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні у повному обсязі наполягає, клопотання про залучення співвідповідача просить залишити без розгляду.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, від його імені надіслано до суду заяву, датовану 12.07.2022 року, в якій просять справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Марганецький відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту, розглядати за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Судом встановлено, що своє місце проживання у заяві заявник зазначив, як АДРЕСА_2 . На конверті Укрпошта місце проживання відправника, а саме: ОСОБА_2 , зазначає як АДРЕСА_3 . За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 23.06.2022 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с. 21), крім того, на думку суду підпис в заяві має розбіжності з підписом у паспорті відповідача.
У зв`язку з чим, суд не бере до уваги вказану заяву.
Третя особа - представник Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засіданні не з' явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку, письмових пояснень щодо позову не надав.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 10 жовтня 2006 року, посвідченого нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Р.П., зареєстрованого в реєстрі за № 430 (а.с. 8) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 01.10.2021 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А., відповідно до якого власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 ( а.с. 9).
Право власності зареєстровано позивачем в ДОКП "Марганецьке міжміське бюро технічної інвентаризації" 15 січня 2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 13213726 ( а.с.15).
Як зазначає представник позивача-адвокат Гончаренко О.О. у позові, що також встановлено у судовому засіданні, у жовтні місяці 2021 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з приводу переоформлення належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 . Саме під час підготовки нотаріальної дії, їй стало відомо про те, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстровано обтяження №5027629 від 26.05.2007 року реєстратором - Марганецька державна нотаріальна контора на підставі постанови про арешт майна №6004 від 17.05.2007 року, Марганецьке міське управління юстиції, об`єкт обтяження - 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Даний факт підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого 01.10.2021 року приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А, з якого вбачається що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер - 5027629, яке зареєстровано 26.05.2007 року реєстратором - Марганецька державна нотаріальна контора, підставою обтяження є постанова про арешт майна №6004 від 17.05.2007 року, Марганецьке міське управління юстиції, об`єктом обтяження є - квартира, 1/3 частина за адресою: АДРЕСА_2 , Власником якої являється ОСОБА_2 ( а.с.9, зв. стор.).
В матеріалах справи наявна копія постанови державного виконавця Матюшиної О.С. про накладення арешту на майно боржника та заборону його відчуження від 17.05.2007 року, відповідно до якої державний виконавець при примусовому виконанні виконавчого листа 2-1088, виданого 13.07.2004 року Марганецьким міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, з метою повного та своєчасного виконання виконавчого документу наклала арешт на нерухомість, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , а саме: на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . ( а.с.13).
Таким чином судом достовірно встановлено що спірна квартира з 10 жовтня 2006 року ОСОБА_2 вже не належала з вищевказаних підстав, а саме: оскільки була продана ще до накладення арешту.
На даний час ОСОБА_1 має намір розпорядитися належним їй майном, однак через наявність арешту, позбавлена можливості це зробити, у зв`язку з чим, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Разом з тим, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів ( ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Нормами статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зокрема Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Зі змісту правового висновку, сформульованого Верховним Судом, в постанові від 15.05.2019 року (справа № 372/2904/17-ц) випливає, що із припиненням кримінальної справи, арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обтяження права особи користуватися належним їй майном. Тому вимоги про звільнення майна з-під арешту виступають способом захисту права власності ( різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що гуртуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, статті 20 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.
Так, правова позиція відповідає висновкам, викладеним раніше Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та Верховним Судом України у Постанові від 15 травня 2013 року № 6-26 цс13.
Відповідно до ч.1,2,3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення прядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
На даний час ОСОБА_1 має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити.
За вищевикладених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, скасувати арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна №6004 від 17.05.2007 року Марганецьким міським управлінням юстиції, обтяження №5027629, зареєстроване 26.05.2007 року реєстратором Марганецька державна нотаріальна контора, на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, але яка фактично належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Клопотання про залучення співвідповідача по справі залишити без розгляду у зв`язку з вимогою позивача.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Оскільки позивач не заявив позовну вимогу про стягнення з відповідача на його користь судового збору, сплаченого ним при пред`явленні позову до суду, то судові витрати слід залишити за ним.
Керуючись ст.ст.4,10,12,13,19,28,76,81,141,247,259,263-265,268,274-277,
279,280-283,289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Марганецький відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) про зняття арешту - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна №6004 від 17.05.2007 року Марганецьким міським управлінням юстиції, обтяження №5027629, зареєстроване 26.05.2007 року реєстратором Марганецька державна нотаріальна контора, на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_2 , але яка фактично належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула