Справа № 458/140/18 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П.
Провадження № 22-ц/811/4262/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: Х.Б. Колич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

в с т а н о в и в:

05.02.2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позов обґрунтовували тим, що 12.09.2014 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин в місті Турка Львівської області, на перехресті вул.Січових Стрільців - вул.Сагайдачного, навпроти будинку №148 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗИЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з вул.Сагайдачного та здійснюючи маневр повороту праворуч у напрямку центру м.Турка, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Факт дорожньо-транспортної пригоди було внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань за №000560. 30.10.2017 року постановою старшого слідчого в РВС ВР СУ ГУНП у Львівській області Слутого Я.О. кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. ОСОБА_4 , який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був сином позивачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Останні були залучені як потерпілі в кримінальному провадженні. З постановою про закриття кримінального провадження та обставинами, викладеними у ній, потерпілі не погоджуються та вважають її необгрунтованою, оскільки слідством необ`єктивно оцінено обставини дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, після наїзду на пішохода, водій не вжив заходів для збереження життя потерпілого чи для надання потерпілому першої медичної допомоги, та з часу наїзду, приблизно з 20 години 20 хвилин до 23 години 00 хвилин ОСОБА_4 знаходився під колесами автомобіля марки «ЗИЛ-131», та ні водій, ні його пасажир не намагалися підняти домкратом автомобіль з тіла потерпілого та чекали на карету швидкої допомоги, що завдало значної моральної шкоди позивачам, оскільки відповідач не дав потерпілому можливості вижити. Слідство не повно та не об`єктивно оцінило дії та бездіяльність водія та дало йому можливість уникнути кримінальної відповідальності. Відповідач був належним користувачем транспортного засобу марки «ЗИЛ-131», а тому повинен відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. На час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 проживав з ними ( ОСОБА_3 , ОСОБА_3 ), йому виповнилося 32 роки, він був молодий, здоровий та планував одружитися, був доброю дитиною для своїх батьків. Втрата рідної дитини завдала сильних душевних страждань. Вони втратили сенс життя, у них порушився сон та будь-які спогади про сина викликають сильні переживання та душевні страждання, було порушено звиклі умови їхнього життя, оскільки вони втратили і матеріальну підтримку. Крім того, відповідач не бажає принести вибачення та відшкодувати їм понесені витрати.

Просили стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 - 75 843 гривні матеріальної шкоди, з яких 5 589 грн - витрати на поховання, 14254,00 грн - витрати на поминальний обід, 56 000 грн - витрати на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника, та 250 000 гривень моральної шкодив, а в користь ОСОБА_3 - 250000,00 гривень моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 - 56000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень 00 копійок матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 , в користь ОСОБА_2 - 240000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 - 240000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави, судовий збір в розмірі 5360 (п`ять тисяч триста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, постановляючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди на користь позивачів, суд першої інстанції не врахував, що постановою старшого слідчого в РВС ВР СУ ГУНП у Львівській області від 30.10.2017 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Крім того, відповідно до закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його цивільно-правова відповідальність була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхове Товариство «Домінанта» згідно страхового поліса А1/0435868 від 30.04.2014 року, що був чинний на момент дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки він застрахував свою цивільну відповідальність в даному товаристві, то відшкодувати шкоду потерпілому, заподіяну йому під час дорожньо-транспортної пригоди, повинна страхова компанія. Також, при вирішенні цивільного позову в кримінальному провадженні, пов`язаного з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мають враховуватися положення законодавства, яке визначає механізм страхового відшкодування та передбачає одночасно участь у справі, в яких мало місце страхування цивільно-правової відповідальності, і фізичної особи, і страховика. Висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_3 в частині стягнення витрат, понесених на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 56000,00 гривень вважає необгрунтованим, оскільки для стягнення витрат на спорудження надгробного пам`ятника позивач не представив суду доказів про оплату вартості спорудженого надгробного пам`ятника, а представлений позивачем товарний чек від 11 вересня 2015 року є неналежним доказом про оплату. Сам договір на спорудження надгробного пам`ятника не є доказом оплати за пам`ятник, оскільки не є фінансовим документом. В діях ОСОБА_4 мала місце груба необережність та грубе порушення правил дорожнього руху, що підтверджується висновками експертиз. Ухвалюючи рішення про стягнення з нього в користь позивачів 480 000 гривень моральної шкоди, суд не врахував, що страховою компанією позивачам було відшкодовано моральну шкоду. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, стягнутої з нього в користь позивачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в розмірі 480 000 гривень не відповідає вимогам ст.23 ЦК України, яка передбачає, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості та ступінь вини особи у її заподіянні. Зазначив, що він є особою похилого віку, непрацездатний, одержує незначну пенсію, проживає разом з непрацездатною дружиною, тому матеріальне становище його є надзвичайно важким, що є підставою для зменшення розміру або відмови у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди. Крім того, з позовом про стягнення моральної шкоди позивачі звернулися зі спливом строку позовної давності, який закінчився 12 вересня 2017 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_6 проти скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Положеннями п.27.2 та п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до ч. 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» суб`єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов`язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством.

Питання стандартизації надмогильних споруд врегульоване Державними стандартами України БВ.2.2-35:2013, якими передбачено загальні технічні вимоги до надмогильних споруд та склепів.

Вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред`являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати.

Судом встановлено, що 12.09.2014 року, приблизно о 20 годині 50 хвилин в м.Турка Львівської області на вулиці С.Стрільців, навпроти будинку №148, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗИЛ-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від вулиці Сагайдачного та здійснюючи маневр повороту праворуч в напрямку центру м.Турка, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди, про що 13.09.2014 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000560 (а.с.16, т.1).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 16.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Турківського районного управління юстиції ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 32 років (а.с.11, т.1).

ОСОБА_4 був сином позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 11.09.1982 року Відділом ЗАГСу Турківського району Львівської області (а.с.12, т.1).

Постановою старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України Слутого Я.О. від 10.11.2014 року кримінальне провадження №0000560 від 13.09.2014 року закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 24.11.2014 року скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на постанову ст.слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області Слутого Я.О. від 10.11.2014 року про закриття кримінального провадження №0000560 від 13.09.2014 року за ознаками ч.2 ст.286 КК України передано в Галицький районний суд м.Львова для розгляду слідчим суддею даного суду по суті.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2014 року апеляційну скаргу захисника Стецяк В.М. в інтересах потерпілого ОСОБА_3 задоволено, ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 19.12.2014 року та постанову старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області від 10.11.2014 року, підполковника міліції Слутого Я.О. про закриття кримінального провадження №0000560 від 13.09.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України скасовано, матеріали провадження направлено в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області для проведення досудового розслідування. Встановлено, що слідчим в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України Слутим Я.О. не було чітко встановлено час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що вплинуло на вихідні дані при призначенні судової авто-технічної експертизи та судової транспортно-трасологічної експертизи. Також апеляційний суд встановив, що слідчий, призначаючи судову автотехнічну експертизу, не вірно вказав вихідні дані відносно місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме «наїзд на пішохода відбувся переднім правим колесом заднього моста автомобіля на проїзній частині другорядної дороги вул. Сагайдачного», проте з протоколу огляду місця ДТП від 12.09.2014 року вбачається, що місце вчинення ДТП є вул.Січових Стрільців у м.Турка. Крім того, апеляційним судом встановлено, що зі схеми протоколу огляду ДТП вбачається, що наїзд на потерпілого був скоєний на узбіччі дороги вул.Січових Стрільців, а не на проїздній частині вул.Сагайдачного.

Постановою старшого слідчого з ОВР ВР ЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області Слутого Я.О. про закриття кримінального провадження від 30.10.2017 року встановлено, що 12.09.2014 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин - 20 годині 30 хвилин в м.Турка Львівської області на перехресті вулиць С.Стрільців - Сагайдачного, навпроти будинку №148, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗИЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від вулиці Сагайдачного та здійснюючи маневр повороту праворуч в напрямку центру м.Турка, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Факт зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000560.

Матеріалами кримінального провадження №0000560 встановлено, що водій автомобіля «ЗИЛ-131» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 у даній дорожній обстановці своїми односторонніми діями був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 , оскільки був позбавлений можливості виявити небезпеку для руху та відповідно на неї реагувати, а тому в діях водія ОСОБА_1 відсутні порушення пунктів Правил дорожнього руху України, які б були в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, матеріалами кримінального провадження №0000560 від 13.09.2014 року підтверджується, що смерть потерпілого ОСОБА_4 наступила внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія - відповідача ОСОБА_1 . При цьому відповідач даний факт у суді першої інстанції не заперечував.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗИЛ-131», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 станом на 12.09.2014 року була застрахована у ТДВ СТ «Домінанта» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0435868 від 30.04.2014 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100000,00 гривень, за шкоду заподіяну майну 50000,00 гривень (а.с. 102, т.1).

Згідно листа ТзОВ «ЮК «Відшкодування» від 17.10.2019 року, керуючись ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування для ОСОБА_2 та ОСОБА_7 стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами 12*1218 = 14616 гривень, а також ОСОБА_2 поніс витрати на поховання сина у розмірі 5589 гривень. Таким чином, 19.04.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «Відшкодування» отримало 20205,00 гривень. Також у зв`язку із прострочення терміну у виплаті страхового відшкодування ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» виплатило пеню у розмірі 202,31 гривні. Загальна сума відшкодування становить 20407,30 гривень (а.с.235 т.1).

19.04.2019 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство «Домінанта» компенсувало ОСОБА_2 5589,00 гривень витрат на поховання та позивачі отримали 14616,00 гривень страхового відшкодування в рівних частинах, тобто по 7408,00 гривень кожний.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди та стягуючи з ОСОБА_1 на його користь 56 000 грн витрат, понесених позивачем на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника, суд першої інстанції виходив з наявності права в останнього на таке відшкодування, а також з того, що розмір таких витрат підтверджено належними доказами, а саме договором на виготовлення надмогильного пам`ятника, укладеним 11.09.2015 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_8 (а.с.50, т.1), товарним чеком від 11.09.2015 року (а.с.49, т1) та актом здачі-приймання виконаних робіт від 08.12.2015 року (а.с.51, т1).

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає зібраним у справі доказам та вимогам закону.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою, згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок ДТП позивачам було завдано сильних моральних страждань, спричинених смертю сина, та такі змушені були докладати додаткових зусиль для організації свого життя після його смерті.

Однак, колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню в користь позивачів, суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст. 23 ЦПК України, характер правопорушення, вимоги розумності та справедливості, матеріальний стан відповідача, який є пенсіонером та має незначні доходи, у зв`язку з чим розмір такої, на думку колегії суддів, слід змінити, зменшивши її до 100 000 грн на користь кожного з позивачів.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції у даних правовідносинах наслідків пропуску позивачами строків позовної давності колегією суддів не враховуються, оскільки ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

З наведених мотивів, рішення суду в частині розміру моральної шкоди слід змінити, стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 та ОСОБА_3 по 100 000 грн моральної шкоди кожному.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2021 року в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 100 000 грн моральної шкоди кожному.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: О.М. Ванівський

О.Я. Мельничук