ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/713/21Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 22-ц/817/707/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Дідух М.Є.

учасників справи: відповідача ОСОБА_1 представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Колцуняка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №604/713/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Підволочиська селищна рада про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, постановленого суддею Сидорак Г.Б., повний текст рішення складено 26 травня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ: У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 50000,00 грн. та 100000,00 грн. моральної шкоди, завданих внаслідок неправомірних дій відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що належні відповідачу бики, які є серед його ВРХ, постійно випасаються без нагляду та без жодного припону на пасовищі, а також на інших земельних ділянках, серед яких є і земельна ділянка позивачки. Відповідач не забезпечує безпеку для людей та тварин та завдається матеріальна шкода у вигляді поламаних огорож та знищення посівів.

27 березня 2021 року належні відповідачу бики напали на неї, вона змогла утекти від них в той день, але після цього випадку вона боїться ходити по вулиці та пасовищі, оскільки переживає за своє життя та життя своїх рідних. Своїм недоглядом за ВРХ відповідач забруднює навколишнє природне середовище та порушує норми добросусідства, що загрожує життю та здоров`ю позивача. В результаті неконтрольованого випасу відповідачем своєї ВРХ, вона не може випасати та взагалі виганяти на вулицю свою корову, оскільки є ризик отримання тілесних ушкоджень. Зазначає, що вина відповідача полягає у необережності та свідомому нехтуванні порядку поводження з ВРХ. Вказує на те, що після спричинення шкоди майну позивача та загрози спричинення шкоди здоров`ю, вона переносить душевні страждання та переживання, не може жити повноцінним життям та поратися по господарству.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) 10000,00 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн. та відшкодувати йому понесені судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами факт завдання їй майнової та моральної шкоди внаслідок випасання на території громадського пасовища його худоби. Не доведено факт порушення ним правил утримання великої рогатої худоби при її випасанні на громадському пасовищі.

Вказує на те, що суд не встановив причинного зв`язку між його діями та настанням негативних наслідків, на які посилається позивачка. Його худоба не могла загрожувати позивачці, оскільки пасовище огороджене, його домоволодіння знаходиться на відстані біля 1 км. від домоволодіння ОСОБА_2 , тому при перегоні на пасовище його худоба не могла загрожувати позивачці.

Відзив у визначений судом термін не надійшов.

Під час розгляду справи в апеляційному суді відповідач ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Представник позивачки адвокат Колцуняк Ю.В. заперечив апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим, посилаючись на ті обставини, що відповідач порушує правила утримання ВРХ, що спричинило напад ВРХ на позивачку та спричинення моральної шкоди останній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Рішення суду оскаржується в частині стягнення моральної шкоди, а тому в іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядається, що відповідає вимогам ч.1,2 ст. 367 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 за місцем проживання в АДРЕСА_1 в пристосованому негерметичному дерев`яному піднавісі, на заїзді до садиби, практично при температурі зовнішнього середовища, утримує в господарстві 11 голів великої рогатої худоби (ВРХ), із яких тільки 6 ідентифіковані (наявні вушні бирки). Сусіди відповідача вул.Надзбручанській скаржились, що корови не дояться, не створені умови для напування тварин, кормів недостатньо. Прибирання гною тривалий час не проводиться, внаслідок чого заїзд на подвір`я, причеп та піднавіс повністю вкриті шаром вологого гною, що викликає стійкий постійний неприємний запах.

При перегоні худоби на пасовище по вул.Надзбручанській вздовж спортивного майданчика і на самому пасовищі відповідач ОСОБА_1 не забезпечує безпеку людей і тварин. Завдається матеріальна шкода у вигляді поламаних огорож, знищення посівів, забруднення навколишнього середовища. Про неналежний догляд за ВРХ відповідачем, небезпеку для життя людей і тварин, про те, що худоба знаходиться без нагляду неодноразово скаржилася позивачка ОСОБА_2 .

Вищезазначені обставини вбачаються із акту комісійного обстеження Підволочиської селищної ради від 21 квітня 2021 року (а.с.9-11).

Відповідно до колективної заяви жителів смт.Підволочиськ, у тому числі і позивачки ОСОБА_2 , жителі неодноразово зверталися до голови Підволочиської селищної ОТГ та просили сприяння у вирішенні проблеми щодо випасу ОСОБА_1 своєї великої рогатої худоби (биків), що знаходиться без нагляду та припонів і вільно розгулює цілодобово по громадському пасовищу, людських городах та присадибних ділянках. Бики завдають великої матеріальної шкоди жителям та тілесних ушкоджень худобі. Діти та дорослі бояться ходити через пасовище. Мешканці, які займаються спортом та учні ДЮСШ переривають заняття у зв`язку з нападом ВРХ ОСОБА_1 , оскільки бики мають по 4-5 років і дуже агресивні (а.с.13,14).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які повідомили, що ВРХ (бики), що належить ОСОБА_1 часто випасається не на припоні, до пасовища та й на пасовищі ОСОБА_1 худобу рідко супроводжує та залишає без нагляду, у зв`язку з чим бики нападають на людей та тварин, нищать городину на прилеглих господарсьвах.

ОСОБА_2 неодноразово, а саме 06.04.2021, 15.04.2021, 16.04.2021, 18.04.2021, 19.04.2021 року зверталась у Теребовлянську окружну прокуратуру та відділення поліції №5 смт.Підволочиськ Тернопільського РУП ГУПП у Тернопільській області щодо триваючого порушення правил утримання тварин ОСОБА_1 - випасу ВРХ (биків) на громадському пасовищі без припонів та нагляду, про що свідчать рапорти працівників РУП ГУПП В Тернопільській області за березень-квітень-травень 2021 року.

Пред`являючи позов, ОСОБА_2 , у тому числі, також зазначила, що 27 березня 2021 року піддалась безпосередньому нападу належних відповідачу биків, котрі випасались без припонів та відповідного нагляду зі сторони власника, однак, вона змогла утекти від них в той день, хоча отримала стрес, перелякалась і після цього випадку вона боїться ходити по вулиці та пасовищі, оскільки переживає за своє життя та життя своїх рідних. Через триваючий безнаглядний випас відповідачем ВРХ (биків), вона не може випасати та взагалі виганяти на вулицю свою корову, оскільки є ризик отримання тілесних ушкоджень.

Внаслідок триваючої неправомірної поведінки відповідача, який не забезпечує належне утримання тварин випасає тварин без нагляду, на непристосованій території громадського пасовища, що спровокувало напад безнаглядних биків на позивачку, позивачка отримала стрес та переляк, не має змоги вести звичний спосіб життя, вільно виходити та виводити свою худобу на пасовище, переживає за своє життя та життя і здоров`я своїх рідних.

Відповідач визнав факти нападу належних йому тварин ВРХ на позивачку, зокрема, 27 березня 2021 року, однак такий напад пов`язує із винною поведінкою самої позивачки, яка переганяла в той день через громадське пасовище свою телицю для спарювання, через що бики почали нападати на неї. (а.с.44)

Утримання сільськогосподарських тварин - ВРХ в особистих селянських господарствах регулюється законами України «Про особисте селянське господарство», «Про захист тварин від жорстокого поводження» та іншими підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про особисте селянське господарство» до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать сільськогосподарські та свійські тварини, зокрема коні, ВРХ, птиця та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку. Особи, які ведуть особисті селянські господарства, зобов`язані дотримуватися діючих нормативів щодо якості продукції, санітарних, екологічних та інших вимог відповідно до законодавства.

Законом України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, а також повинні задовольняти їх природні потреби в їжі, воді, сні, рухах, контактах із собі подібними, у природній активності тощо. Місце утримання тварин має бути обладнане таким чином, щоб забезпечити необхідні простір, температурно вологісний режим, природне освітлення, вентиляцію та можливість контакту тварин із природним для них середовищем.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин, не допускається залишати їх без нагляду.

За вимогами Правил охорони праці в сільськогосподарському виробництві, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 21.09.2018 №1090/32542 під час випасання ВРХ не дозволяється залишати тварин без нагляду (п.3.1, 3.7); територію на якій розміщені приміщення для утримання биків і вигульні майданчики потрібно загородити металевою огорожею заввишки 1.5 м.; на вигульних майданчиках дозволяється вигулювати на прив`язі лише одного бугая ( розд.VI п.5,6).

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктами 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

При вирішенні спору судом обґрунтовано установлено, що відповідач порушує вимоги щодо утримання ВРХ (биків), залишаючи тварин при випасанні на громадському пасовищі без нагляду, у непристосованому для вигулу тварин місці, що спричинило напад бездоглядних тварин на позивачку, внаслідок чого вона змушена була втікати, щоб уникнути тілесних ушкоджень, було порушено її нормальні життєві зв`язки та спричинено стрес внаслідок нападу великої рогатої худоби відповідача. Окрім того, внаслідок триваючих неправомірних дій відповідача - неналежного утримання ВРХ (биків) безнаглядне випасання на непристосованій території, позивачка терпить постійні побоювання щодо випасу своєї худоби на громадському пасовищі, в результаті чого були завдані стрес, зміна психоемоційного стану, зміни у звичайному життєвому ритмі, моральні страждання та психологічні переживання позивачці. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачці.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі, про відсутність з його сторони протиправних дій при утриманні ВРХ (биків), а саме щодо безнаглядного випасу тварин у непристосованому місці, спростовуються матеріалами справи: актом комісійного обстеження Підволочиської селищної ради від 21.04.2021, колективними заявами-зверненнями жителів смт.Підволочиськ до органів місцевої влади та правоохоронних органів, рапортами працівників РУП ГУПП В Тернопільській області за березень-квітень-травень 2021 року за наслідками звернень ОСОБА_2 , поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . А також ці твердження відповідача суперечать вимогам «Про особисте селянське господарство», «Про захист тварин від жорстокого поводження», Правил охорони праці в сільськогосподарському виробництві, відповідно до яких при випасанні ВРХ (биків) не дозволяється залишати тварин без нагляду, а також що територія їх вигулу повинна бути загороджена металевою загорожею 1,5 м, що не дотримано на громадському пасовищі смт.Підволочиськ.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи ОСОБА_1 , що 27 березня 2021 року належна йому ВРХ (бики) напали на позивачку у зв`язку із винною поведінкою самої позивачки, яка переганяла в той день через громадське пасовище свою телицю для спарювання, через що бики почали нападати на неї. Такі доводи відповідача не спростовують його неправомірних дій при утриманні ВРХ (биків), а саме щодо безнаглядного випасу тварин у непристосованому місці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак, не може погодитися із визначеним судом розміром шкоди, з огляду на наступне.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних тощо, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо, та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача є необґрунтований та завищений та такий, що визначений без повного урахування характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Тому колегія суддів, з огляду на вимоги розумності і справедливості, вважає за необхідне рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди змінити, зменшивши її з 10000 грн. до 2000 грн.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну судового рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнгення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 10000 грн., а саме: зменшення суми стягнення з 10000 грн. до 2000 грн.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сума судового збору стягнутого із ОСОБА_1 в дохід держави підлягає зменшенню із 908 грн. до 726 грн. 40 коп. пропорційно до задоволених вимог.

Відповідно до частин 1,6,13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Оскільки ОСОБА_2 є інвалідом другої групи (а.с.7), судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1089 грн. 60 коп. слід компенсувати Камінському за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 10000 грн. до 2000 грн.

Судовий збір у розмірі 1089 грн. 60 коп. за розгляд справи в апеляційному суді та 726 грн. 40 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 6 вересня 2022 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.