Справа № 201/1004/22
Провадження № 2/932/915/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Кондрашова І.А., за участю секретаря судового засідання Мотуз Я.А., розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що у нього, у шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 , було народжено дитину - ОСОБА_3 . Шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2021.

Оскільки з серпня 2021 року донька, ОСОБА_3 , проживає разом з позивачем, за згодою матері, останній, з метою виконання приписів СК України та задля забезпечення інтересів дитини, вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом в якому просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з ним, за місцем його проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 02.03.2022 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 10.06.2022 прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 року закрито підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

На адресу суду надійшла заява ОСОБА_4 посвідчена 29.06.2022 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробура-Гірка Н.С. та зареєстрована в реєстрі за №1815, в якій зазначено про розгляд справи без її участі та відсутності заперечень з приводу визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, судом встановлено наступне.

Так, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 25.05.2018 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до копії рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2021 (цивільна справа №932/6689/20) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. Також у вказаному судовому рішенні встановлено, що ОСОБА_5 , відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_2 від 02.07.2020, змінила ім`я з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

На підтвердження розміру доходу, ОСОБА_1 надано копію довідки про заробітну плату і про доходи видану АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до якої, його дохід, за період з 01.07.2021 по 31.12.2021 становить 830 119,66 грн.

Згідно копії довідок, ОСОБА_1 не знаходиться на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності ОСОБА_1 знаходиться квартира АДРЕСА_2 .

Згідно з висновком наданим головою адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, є доцільним визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1- 2 ст.160 СК, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ч.1 ст.161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів про визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За правилами, встановленими ст. 141 СК, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами 1-2 статті 155 СК встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За приписами ч.1 - 3 ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, схваленої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, розумово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Згідно з принципом 6 Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Отже, з аналізу вказаних норм слідує, що при вирішенні питань, які стосуються долі дитини, в тому числі визначення місця проживання, перевага віддається інтересам дитини над інтересами батьків.

Як роз`яснено у п.24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

20 листопада 1959 року Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй було проголошено Декларацію прав дитини для забезпечення дітям щасливого дитинства. Указана Декларація стала першим міжнародно-правовим документом, яким проголошено принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини і яка враховує те, що дитина внаслідок її фізичної й розумової незрілості потребує спеціальної охорони та піклування, зокрема належного правового захисту до й після народження. Із метою поліпшення умов життя дітей та продовження міжнародного співробітництва в цій сфері охоплені Декларацією основоположні засади захисту прав неповнолітніх були вдосконалені та закріплені в Конвенції про права дитини, яку було прийнято Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року та ратифіковано Україною 27.02.1991 року.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.

Крім того, забезпеченню інтересів дитини стосуються й інші статті Конвенції - стаття 9 (розлучення з батьками); стаття 10 (возз`єднання сім`ї); статті 18 (батьківські обов`язки); стаття 20 (позбавлення сімейного оточення та альтернативний догляд); стаття 21 (усиновлення); пункт с) стаття 37 (відокремлення від дорослих у випадку позбавлення волі); пункт 2 b) статті 40 (процесуальні гарантії, уключаючи присутність батьків у суді за кримінальним провадженням стосовно дитини, яка, як уважається, порушила кримінальне законодавство).

Окрім Конвенції про права дитини 1989 року, принцип забезпечення «найкращих інтересів дитини» також закріплений у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року; Конвенції про захист дітей та співробітництво в галузі міжнародного усиновлення 1993 року; Конвенції про юрисдикцію, застосовне право, визнання, виконання та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року й низці інших.

Отже, суд при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, повинен виходити насамперед із забезпечення найкращих інтересів неповнолітньої (малолітньої) дитини.

В ході розгляду справи встановлено, що донька - ОСОБА_3 тривалий час проживає з батьком - ОСОБА_1 , що свідчить про встановлення стійких і гармонійних відносин з позивачем, як особи, що піклується про фізичний розвиток, внутрішній світ дитини, забезпечує її матеріально та створює комфортні умови для проживання. В той же час мати дитини не заперечує проти проживання доньки з батьком, що відповідає основним засадам регулювання відносин між колишнім подружжям. Судом не встановлено підстав, які б перешкоджали позивачу визначити місце проживання дитини із собою, за своїм місцем проживання.

Зважаючи на викладене, враховуючи надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог та висновок Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради як орган опіки та піклування, а також позицію відповідача щодо визнання позову, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні, 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ