ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 вересня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2433/19

Головуючий у першій інстанції - Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/740/22

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

боржник: ОСОБА_1 ,

стягувач: ОСОБА_2 ,

орган опіки та піклування: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів,

час проголошення ухвали суду - 10 год. 35 хв,

дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції 18 травня 2022 року.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив відстрочити виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини до прийняття Галицьким районним судом м. Львова рішення у справі за його позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

У мотивування заявлених вимог зазначав, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2019 року позов ОСОБА_4 про відібрання дитини задоволено. Наведене судове рішення з 13 вересня 2019 року перебуває на примусовому виконанні, але в силу об`єктивних обставин на час звернення з цією заявою не виконано. Для забезпечення якнайкращих інтересів малолітнього сина він звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, який, на переконання заявника, буде задоволено, і місце проживання сина буде визначене з ним.

У зв`язку з наведеним вважає, що примусове виконання рішення суду про відібрання у нього дитини зашкодить законним правам та інтересам малолітнього ОСОБА_6 та є передчасним.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи судове рішення незаконним та посилаючись на невідповідність викладених у ньому висновків обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити його заяву про відстрочення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до ігнорування судом першої інстанції інтересів дитини при вирішенні питання про відстрочку виконання рішення суду та помилкового посилання щодо обов`язковості виконання судового рішення на території України.

Заявник зазначає, що правовідносини з колишньою дружиною щодо визначення місця проживання дитини є триваючими, і весь цей час син мешкає разом з ним, і у своїй заяві про відстрочку виконання рішення про відібрання у нього дитини він повно виклав наявні для цього підстави та необхідність забезпечення дотримання прав та інтересів дитини відповідно до вимог Конституції України, Конвенції про права дитини та ЗУ «Про охорону дитинства».

Наголошує на тому, що з огляду на інтереси його восьмирічного сина наведені ним обставини засвідчують обґрунтованість та своєчасність подання позову про визначення місця проживання дитини разом з ним, а також ймовірність прийняття судом рішення на його користь для належного забезпечення дотримання прав дитини на зростання у сприятливих для неї умовах.

Стягувачем та заінтересованою особою відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 липня 2022 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (т. 5 а.с. 9-10), а ухвалою від 21 липня 2022 року - дану цивільну справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 23 серпня 2022 року о 09 год (т. 5 а.с. 14).

Указаної дати судове засідання не відбулося, за клопотанням заявника (т. 5 а.с. 24) справу відкладено на 07 вересня 2022 року о 16 год.

Порядок направлення судових повісток та повідомлень визначено ст. 128 ЦПК України. За правилами ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи.

Судова повістка була направлена ОСОБА_1 25 серпня 2022 року за вказаною ним у заяві про відстрочення виконання рішення суду електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 4 а.с. 188-191). Цього ж дня, о 09 год 20 хв. судова повістка на ім`я заявника доставлена до його електронної скриньки, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (т. 5 а.с. 27 зворот).

За цією ж самою електронною адресою ОСОБА_1 направлялась копія оскаржуваної ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2022 року (т. 4 а.с. 233), а також копія ухвали про відкриття апеляційного провадження (т. 5 а.с. 12) та судова повістка на 23 серпня 2022 року (т. 5 а.с. 15), які були доставлені до електронної скриньки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України та наведених вище обставин вважається належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, враховуюче наступне.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду, районний суд, з посиланням на ч. 5 ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 18 ЦПК України, виходив з того, що указана заявником підстава - вирішення іншим судом спору про визначення місця проживання дитини не є тією обставиною, яка істотно ускладнює виконання рішення суду про відібрання дитини або робить його неможливим. Суд указав на те, що рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2019 року набрало законної сили і знаходиться на примусовому виконанні, а заявником не зазначено інших виняткових обставин, які істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2019 року задоволено позов ОСОБА_4 . Вирішено відібрати малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від ОСОБА_1 та передати малолітню дитину позивачці. Рішення суду в частині відібрання дитини та повернення її матері допущено до негайного виконання (т. 1 а.с. 181-187).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року вищезазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1 а.с. 255-259). Наведене рішення суду апеляційної інстанції у касаційному порядку сторонами не оскаржувалося.

На виконання судового рішення Новозаводським районним судом м. Чернігова 12 вересня 2019 року видано виконавчий лист № 751/2433/19 про відібрання малолітнього ОСОБА_6 від ОСОБА_1 та передачу дитини її матері - ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 7), який скеровано до органу виконавчої служби для примусового виконання.

Постановою державного виконавця Новозаводського ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області від 13 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60054240 з примусового виконання виконавчого листа № 751/2433/19 (т. 2 а.с. 5) з одночасним роз`ясненням боржнику необхідності виконання рішення суду протягом трьох робочих днів, а саме, до 17 вересня 2019 року.

17 вересня та 23 вересня 2019 року державний виконавець разом з представником органу опіки та піклування, інспектором ювенальної поліції та стягувачем ОСОБА_4 здійснили вихід за місцем проживання боржника: АДРЕСА_1 , але двері ніхто не відчинив, доступ до приміщення отримано не було, у зв`язку з чим складено відповідні акти (т. 2 а.с. 8, 10).

За невиконання ОСОБА_1 без поважних причин рішення суду постановами державного виконавця від 17 вересня 2019 року та від 24 вересня 2019 року на боржника накладено штрафи в сумі відповідно 1 700 грн та 3 400 грн (т. 2 а.с. 46, 47).

При виході державного виконавця за місцем навчання дитини до Чернігівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 19 з`ясувалося, що неповнолітній ОСОБА_6 був відсутній, про що складено акт від 19 грудня 2019 року (т. 2 а.с. 11).

У подальшому, при виході державного виконавця за адресою місця проживання боржника: АДРЕСА_1 та за адресою місця його роботи: АДРЕСА_2 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в присутності стягувача ОСОБА_4 , представників органу опіки і піклування та ювенальної поліції встановлено: двері квартири ніхто не відчинив, доступ до приміщення отримано не було, ОСОБА_1 зайшов до магазину «ТехноЦентр» та зачинився зсередини, виконати рішення суду не вдалося, про що складено відповідні акти від 19 грудня 2019 року (т. 2 а.с. 12, 13).

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 08 січня 2020 року, скерованої до Новозаводського відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області, виконати рішення суду він не може в односторонньому порядку, оскільки стягувач ОСОБА_4 з приводу цього питання з ним не зв`язувалася (т. 2 а.с. 73).

02 вересня та 10 листопада 2020 року державним виконавцем здійснювалися повторні виходи за місцем навчання дитини та за місцем проживання боржника, але в школі дитини не було у зв`язку з сімейними обставинами, а за місцем проживання двері ніхто не відчинив, що зафіксовано відповідними актами державного виконавця (т. 2 а.с. 74, 76).

10 листопада та 14 грудня 2021 року державним виконавцем вкотре здійснювалися виходи за місцем проживання боржника, проте доступу до приміщення отримано не було, що підтверджується складеними актами (т. 4 а.с. 94, 98).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 22 грудня 2021 року виконавче провадження № 60054240 з примусового виконання виконавчого листа № 751/2433/19 прийнято до свого провадження (т. 4 а.с.101).

18 лютого 2022 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області не зміг отримати доступ до приміщення за місцем проживання боржника, що засвідчено відповідним актом (т. 4 а.с. 104).

14 листопада 2020 року ОСОБА_4 змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 », про що складено відповідний актовий запис № 14 та Галицьким районним у м. Львові відділом ДРАЦС видано свідоцтво про зміну імені (т. 2 а.с. 77 зворот).

Звернувшись у лютому 2022 року із заявою про відстрочення виконання судового рішення про відібрання дитини та передачу її матері (т. 4 а.с. 188-191), ОСОБА_1 посилався на наявність між колишнім подружжям спору щодо фактичного місця проживання дитини, у зв`язку з чим ним подано відповідний позов до ОСОБА_2 . Вважаючи, що рішення у наведеній справі буде ухвалено на його користь, ОСОБА_1 стверджував, що виконання судового рішення про відібрання у нього дитини буде суперечити її законним правам та інтересам.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розділом VI ЦПК України визначений перелік процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Частинами 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема, щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 435 ЦПК України).

Верховний Суд у своїй постанові від 06 грудня 2019 року у справі № 2а/0570/6531/2011 дійшов висновку, що відстрочення є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке. При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого відстрочення не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Суд першої інстанції, враховуючи вищенаведені норми та обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення, з огляду на таке.

Підставою, на яку посилається ОСОБА_1 для відстрочення виконання рішення суду, є те, що наразі Галицьким районним судом м. Львова вирішується спір про визначення місця проживання дитини, а тому, на думку заявника, ця обставина є особливою і такою, що виключає виконання рішення суду про відібрання дитини.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що спір щодо визначення місця проживання спільної дитини сторін вже вирішувався у судовому порядку. У 2018 році ОСОБА_4 зверталася з позовом до ОСОБА_1 та просила визначити місце проживання їхньої спільної дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею. ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2018 року первісний позов задоволено частково. Визначено місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_4 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено (т. 1 а.с. 22-28).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року наведене рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1 а.с. 29-37). Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року залишено без змін (т. 1 а.с. 113-118).

Оскільки судове рішення про визначення місця проживання дитини у добровільному порядку відповідачем виконано не було, ОСОБА_4 звернулася з позовом про відібрання дитини від ОСОБА_1 та передачу сина їй, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2019 року задоволено у повному обсязі.

На виконання судового рішення про відібрання дитини, що підлягає негайному виконанню, районним судом 12 вересня 2019 року видано виконавчий лист, який скеровано до органу державної виконавчої служби.

У ході примусового виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2019 року державними виконавцями протягом трьох років вживалися передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» заходи, про що свідчать неодноразові виходи державного виконавця як за місцем проживання і роботи боржника, так і за місцем проживання і навчання дитини; звернення державного виконавця з поданнями про примусове входження до житла боржника та про оголошення розшуку дитини. Станом на час розгляду апеляційним судом даної цивільної справи рішення суду про відібрання дитини залишається невиконаним.

Не зважаючи на наявність рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2018 року, яким визначено місце проживання малолітньої дитини сторін разом з матір`ю і яке набрало законної сили, ОСОБА_1 у подальшому двічі звертався з аналогічним позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2020 року, яка наявна у відкритому доступі ЄДРСР, залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини (справа № 461/6775/19).

З доданої ОСОБА_1 до заяви про відстрочення виконання рішення суду копії ухвали Галицького районного суду м. Львова від 14 липня 2021 року вбачається, що у провадженні цього суду перебуває справа № 461/5017/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини (т. 4 а.с. 192). Станом на дату розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 наведена вище цивільна справа по суті спору не розглянута, про що свідчать відомості, наявні у відкритому доступі ЄДРСР.

Отже, посилання заявника на перебування на розгляді у Галицькому районному суді м. Львова його позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, що є підставою для відстрочення виконання рішення суду про відібрання у нього дитини, не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки наведена позиція заявника не свідчить про його добросовісне користування правами як учасника судового процесу, так і сторони виконавчого провадження. Наведені вище дії боржника спрямовані на затягування виконання у примусовому порядку судового рішення, ухваленого не на його користь, та суперечать завданням цивільного судочинства, передбаченим ч. 1 ст. 2 ЦПК України.

При вирішенні питання про відстрочку необхідно враховувати як інтереси дитини, так і її матері, яка вже на протязі трьох років намагається відібрати дитину у встановлений законом спосіб. Натомість з наявних у справі матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_1 навмисно ухиляється від проведення виконавчих дій по виконанню рішення суду про відібрання у нього дитини.

Європейський суд допускає, що тільки за виняткових обставин договірні сторони мають право, зокрема, втручатися у судові провадження з виконання судових рішень, однак таке втручання не повинне спричиняти перешкоди виконанню судового рішення, позбавляти його чинності, безпідставно його відстрочувати або, ще гірше, підривати суть цього рішення (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»).

З огляду на наведене вище колегія суддів вважає, що заявник не довів обґрунтування своєї заяви щодо наявності виняткових обставин та об`єктивних причин, які можуть бути підставою для відстрочення виконання рішення суду, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України. Крім того, відстрочення виконання судового рішення, яке в порядку ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню, чинним цивільним процесуальним законом не передбачено.

Беручи до уваги наведене у сукупності, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова