Справа № 214/8336/20
Провадження № 2/211/300/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 вересня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Бехало В.В.,

позивача - ОСОБА_1 , представників позивача - адвоката Павленка В.В., ОСОБА_6, представника відповідача - адвоката Стригунової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фауна Гранд» про відшкодування збитків,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулась з вищезазначеним позовом до відповідача ТОВ «Фауна Гранд» та просить суд стягнути з відповідача відшкодування шкоди, завданої внаслідок знищення орендованого майна в сумі 2 016 119,00 грн., вартість майна, яке знаходиться на території об`єкта оренди в сумі 1 015 697,19 грн., витрати понесення на ремонт та поліпшення об`єкта оренди в сумі 949 153,04 грн. та відшкодування земельного податку в сумі 200 809,34 грн., визнавши недійсним п. 1.4 договору оренди нежитлового приміщення № АР-010714 від 01.07.2014. В обґрунтування вимог зазначила, що вона передала у довгострокову оренду на 3 роки ТОВ «Фауна-Гранд» в особі директора ОСОБА_2 майновий комплекс будівель, а саме: виробництво по виготовленню метало пластикових вікон, однак директор використовував дане майно фактично безоплатно, а наприкінці строку оренди будівель розібрав і все майно забрав собі. 01.07.2014 року між сторонами за договором складено та підписано акт прийому-передачі, згідно з яким , орендодавець передав, а орендар прийняв об`єкт оренди - нежитлове приміщення площею 1372,68 кв.м, приміщення, яке знаходилось у належному санітарно-технічному стані, придатне для цільового використання. На території, яка передавалась в оренду знаходилось майно, яке належало позивачу та ПП «Нові вікна». Після закінчення строку оренди акт приймання-передачі майна щодо повернення власнику відповідачем складено не було та позивачем не отримувався, чим порушено умови договору. Окрім нерухомості на території об`єкту оренди знаходилось обладнання для виготовлення метало-пластикових вікон, а також відповідні матеріали та інструменти загальною вартістю 1 015 697,19 грн. Станом на 28 лютого 2017 року воно також було відсутнє. Згідно п.1.4 договору оренди сторонами помилково була зазначена вартість об`єкту оренди у розмірі 35286,76 грн., яка відповідала первинній вартості об`єкту оренди згідно договору купівлі-продажу від 24.05.2007 року. Відповідно до Звіту про оцінку майна від 12.06.2017 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , оцінювач - ОСОБА_4 , вартість об`єкту оренди становить 2 016 119,00 грн. Згідно довідки ФОП ОСОБА_3 вартість майна станом на 28.08.2020 р. не змінилась. Крім того, у період з 2013 р. по 2014 р. позивачем було здійснено поліпшення об`єкту оренди шляхом проведення ремонтних робіт на загальну суму 949153,04 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою від 01.07.2019р. Однак, відповідач повністю відхиляє вимоги щодо відшкодування завданої шкоди, та взагалі причетність до руйнування об`єкту оренди. Крім того, відповідач стверджує, що приміщення вони повернули повністю і вчасно, що підтверджується атом приймання-передачі від 01.06.2017, але, вказаний акт вона не підписувала, підпис в акті належить іншій особі, що підтверджується судовою експертизою. Таким чином ТОВ «Фауна-Гранд» порушило умови договору, не повернули приміщення, яке перебуває в заставі АТ «Райффайзен Банк Аваль», знищило орендоване майно, внаслідок чого позивач втратила прибуток та не має змоги повернути кредит, доки ТОВ «Фауна-Гранд» не поверне їй майно або гроші. При цьому, за період дії договору оренди вона змушена була сплатити земельний податок на підставі адміністративних справ в сумі 200809,34 грн., що також має бути відшкодовано відповідачем.

Ухвалою суду від 22 січня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Гіди О.С.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року прийнято справу до свого провадження.

07.12.2021 представником позивача адвокатом Новаком А. подано клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання та уточення позовної заяви, яке позивач та представники у судовому засіданні не підтримали.

Ухвалою суду від 28 червня 2022 року за клопотанням представника позивача - адвоката Павленка В.В. прийнято відмову від частини вимог позову: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фауна Гранд» на користь ОСОБА_1 вартості майна, яке знаходиться на території об`єкта оренди в сумі 1 015 697 (один мільйон п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто сім) гривень 19 коп. та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фауна Гранд» на користь ОСОБА_1 відшкодування земельного податку згідно постанов Дніпропетровського окружного адміністративного суду в сумі 200 809 (двісті тисяч вісімсот дев`ять) гривень 34 коп. Провадження в частині цих вимог закрито.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники Павленко В.В. , ОСОБА_6 на задоволенні вимог наполягали з підстав, викладених в тексті позовної заяви, зареєстрованої від 04.01.2020. В подальшому представник Павленко В.В. надав заяву про закінчення розгляду справи у його відсутність.

Представник відповідача Стригунова Г.І. вимоги позову не визнала з підстав зазначених у відзиві. В подальшому надала заяву про закінчення розгляду справи у її відсутність.

Представником відповідача до суду було надано відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що позовна заява є надуманою, а додані до неї письмові докази здебільшого не відповідають дійсним правовідносинам та обставинам, які склалися між ОСОБА_1 та ТОВ "Фауна Гранд" у період з 01 липня 2014 року до 31 травня 2017 року. Відповідач стверджує , що сторони виконали взаємні зобов`язання за договором оренди нежитлового приміщення № АР-010714 від 01.07.2014, натомість позивач в позовній заяві доводить обставини та додає до неї копії письмових доказів, які не стосуються правовідносин за спірним договором оренди. Так, 01 липня 2014 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ТОВ "Фауна Гранд" в особі директора ОСОБА_11., укладено договір №АР- 010714 оренди нежитлового приміщення. Відповідно до положень зазначеного договору оренди, об`єкт оренди передається за актом приймання передачі (п.2.1 договору) та повертається орендодавцеві орендарем за актом приймання передачі (п.2.2 договору). На виконання пункту 2.1 договору сторони 01 липня 2014 року склали акт приймання-передачі, згідно якого ОСОБА_1 передала, а ТОВ "Фауна Гранд" прийняло у тимчасове платне користування нежитлові приміщення, загальною площею 1372,68 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . В пункті 5.1 договору визначено, що орендна плата нараховується і сплачується за повний термін оренди у строк, передбачений в пункті 5.3 та пункті 5.4 даного договору. В пункті 5.2 договору сторони домовились, що орендна плата за один місяць строку оренди складає 100,00 гривень за весь об`єкт оренди в цілому, в тому числі за користування земельною ділянкою. 06 серпня 2014 року ТОВ "Фауна Гранд" на виконання умов договору нарахувало ОСОБА_1 дохід 3500,00 грн., з яких утримало податок з доходів фізичних осіб у сумі 525,00 грн., а решту виплатило готівкою позивачу. Відповідно до пункту 4.2 договору строк оренди триває до 31 травня 2017 року включно. 31 травня 2017 року ТОВ "Фауна Гранд" повернуло ОСОБА_1 об`єкт оренди у належному санітарно-технічному стані, придатному для цільового використання, що підтверджується актом приймання передачі від 31 травня 2017 року. Жодних пошкоджень та руйнувань об`єкт оренди не мав, що підтверджується Звітом про оцінку майна від 12.06.2017 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , оцінювач - ОСОБА_4 , відповідно до якого ринкова вартість об`єкту оренди становить 2 016 119,00 грн. Враховуючи вищевикладене, сторони виконали взаємні зобов`язання за договором оренди нежитлового приміщення №АР-010714 від 01 липня 2014 року. Твердження позивача, що нібито разом із нежитловим приміщенням відповідачу передавались інші об`єкти та товарно-матеріальні цінності не відповідає дійсності та не підтверджується належними доказами. Також, у період дії договору, позивачем не виконувалось жодних ремонтних робіт і не робилось поліпшення приміщень переданих в оренду ТОВ «Фауна Гранд». Щодо тверджень позивачки, що вона не підписувала акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 31 травня 2017 року, відповідач зазначає, що вказаний акт, як і всі інші документи (договір оренди, акт приймання-передачі від 01 липня 2014 року, видатковий касовий ордер від 07 серпня 2014 року та гроші за оренду) ТОВ "Фауна Гранд" передавало для підпису та передачі ОСОБА_8 через її сина ОСОБА_6 , тобто не бачили сам процес проставляння підпису ОСОБА_9 на всіх зазначених документах. Також, відповідач відхиляє заявлені вимоги щодо відшкодування на користь позивач земельного податку згідно постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду у сумі 200 809,34 грн., позаяк згідно договору оренди №АР-010714 від 01 липня 2014 року ТОВ "Фауна Гранд" не мало жодних зобов`язань з відшкодування ОСОБА_8 сплаченого земельного податку за користування земельною ділянкою. Також, позивачем заявлена вимоги про визнання недійсним пункту 1.4 договору оренди нежитлового приміщення, а саме, що сторони домовились, що вартість об`єкта оренди на дату укладання договору за даними власника складає 35 286,76 грн. Натомість в позовній заяві ОСОБА_1 не наводить жодних фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання цього пункту договору недійсним, не зазначає, які саме права порушені спірним пунктом. Крім того, позивач звернулася до суду з пропуском строку позовної давності визначеною в статті 257 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним, просить в задоволенні вимог відмовити.

Вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Як визначено ст.55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 01 липня 2014 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ТОВ "Фауна Гранд" в особі директора ОСОБА_11., укладено договір №АР- 010714 оренди нежитлового приміщення, згідно якого ОСОБА_1 (орендодавець) передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Фауна Гранд" (орендар) приймає в тимчасове платне користування на умовах оренди нежитлових приміщень, загальною площею 1372,68 кв.м. (об`єкт оренди), які розташовані в одноповерховій будівлі мех.майстерні під літ. "А-1" розміром 24,6*35,7м. та 4,5*12,3м. і будівлю адміністративно-побутового корпусу під літ. "Б-1" розміром 12,3*35,7, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (комплекс будівель). Об`єкт оренди буде використовуватись орендарем для підприємницької та виробничої діяльності (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору комплекс будівель належить на праві власності ОСОБА_1 (далі - власник) на підставі договору купівлі-продажу, серії ВЕЕ 284373, посвідченого 24.05.2007 Растєгаєвим В.М., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за №1786, серія та номер: ВТА №382488, виданий 12.03.2013, видавник: Оксамитна Н.В., державний нотаріус про право Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, зареєстрованого в реєстрі за №68. Право власності орендодавця підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав нерухомого майна про реєстрацію права власності серія ЕАВ №823823, індексний номер витягу 5587580 (п.1.2 договору) - (а.с.35- копія договору, 19-20 - витяг з реєстру прав власності, а.с. 22-копія договору купівлі-продажу).

Положеннями п.1.4 договору визначено, що вартість об`єкту оренди на дату укладання договору за даними власника складає 35286,76 грн.

На виконання пункту 2.1 договору сторони 01 липня 2014 року склали акт приймання-передачі, згідно якого ОСОБА_1 передала, а ТОВ "Фауна Гранд" прийняло у тимчасове платне користування нежитлові приміщення, загальною площею 1372,68 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37-копія акту).

Згідно п.4.2 договору, строк оренди починається з дати передання орендодавцем об`єкта оренди орендарю у користування та підписання сторонами акту приймання-передачі в порядку передбаченому п.2.1 договору та триває до 31 травня 2017 включно.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини другої статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Тобто відповідний документ (акт) оформляється як на підтвердження виконання орендарем свого зобов`язання щодо повернення майна з оренди, так і на підтвердження прийняття орендодавцем виконання цього обов`язку і засвідчує факт припинення користування об`єктом оренди.

Відповідно до п. 2.2. договору оренди об"єкт оренди повертається Орендодавцеві Орендарем за актом приймання-передачі, в якому сторони зазначають прощу приміщення, що повертається, стан об"єкта оренди на момент повернення , в день закінчення строку Договору або в разі дострокового припинення (розірвання) Договору - в день припинення Договору.

Відповідно до п. 4.2. строк дії договору оренди до 31 травня 2017 року.

Позивач заперечував факт повернення об"єкту оренди, посилаючись на те, що підпис в акті приймання-передачі за договором оренди нежилого приміщення від 31 травня 2017 року зроблено не ОСОБА_1 , а об"єкт оренди їй не повернено до цього часу.

Суд погоджується з вказаними доводами позивача з огляду на те, що відповідно до висновку експерта № 392-20 за результатми проведення судової почеркознавчої експертизи по справі № 904/3899/19 від 17.02.2020 підпис від імені ОСОБА_1 , що розміщенитй в графі "орендодавець" акту приймання-передачі від 31.05.2017 виконаний не ОСОБА_1 а іншою особою з наслідуванням справжньому її підпису (а.с. 64-68 ). Вказана експертиза була проведена на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/3899/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ТОВ "Фауна Гранд" про стягненя шкоди внаслідок знищення орендованого майна. Суд вважає, що поданий позивачем доказ (експертиза) є належним та допустими, так здобутий в межах розгляду судом спору між тими ж сторонами, будь-яких доказів на спростування поданого висновку відповідач не надав.

Отже, суд вважає встановленим, що відповідач не виконав свій обов"язок щодо повернення нерухомого майна.

Разом з тим, підставою звернення до суду з позовом, позивач зазначає неналежне виконання відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення №АР-01074 від 01.07.2014 щодо повернення майна у тому ж стані в якому його отримав відповідач, а саме завдання шкоди внаслідок знищення орендованого майна в сумі 2016119,00 грн., яку він просить стягнути на підставі ст. 22, 1166 ЦПК України.

Частинами першою, другою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до умов договору оренди, а саме п. 2.7 Орендар не несе відповідальнсіть за втрату або пошкодження майна Орендодавця і не відшкодовує збитки, заподіяні майну такими діями, які виникли не з вини Орендаря, за винятком збитків, що виникли внаслідок нормального зносу за час зберігання, або морального старіння за час зберігання.

Відповідно до п. 3.3. пп г) Орендар несе матеріальну відповідльність перед Орендодавцем за збитки, заподіяні об"єкту оренди та/або нежитловому приміщенню, в якому розташований об"єкт оренди, пожежею, що сталася з вини Орендаря, або збитки, завдані Орендодавцеві лише у разі встановлення такої вини Орендаря актами, винесененими державними, правоохоронними та судовими органами України.

Відповідно до пп. е,є п. 3.3. договору Орендар зобов"язаний забезпечити зберігання інженерних мереж, комунікацій і устаткування об"єкту оренди; по закінченню строку договору повернути Орендареві об"єкт оренди у тому ж стані, в якому Орендар його отримав, з урахуванням зроблених невід"ємних покращень та нормального фізичного зносу об"єкта.

На підтвердження заподіяння збитків, що спричинені фактичним знищенням об"єкту - будівлі, позивач надав акт від 28.02.2017 , відповідно до якого зруйновано: будівля майстерні А1, будівля адміністративно-побутового корпусу Б1, нежитлова будівля В, огорожа № 1-5. Акт підписано ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_10 (ПП "Нові вікна" ) (а.с. 32).

Однак, вказаний акт не є актом державного чи правоохоронного органу, не є актом судового органу.

Разом з тим, документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

З протоколу огляду місця події від 01.06.2017 , складеного слідчим СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається , що огядом є ділянка місцевості, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В протоколі відображено наявність споруд , відсутність дверей, вказаний розмір приміщень, що оглядаються, зазначено про відсутність вікон (а.с. 52).

Вказаний протокол суд вважає, що не може бути належним доказом, що підтверджує факт знищення майна, оскільки згідно протолу оглядається приміщення, не вказано, що там знаходиться фундамент чи залишки стін і т.ін., не вказано, що приміщення пошкоджене чи напівруйноване, протокол не відображає всіх необхідних технічних відомостей, які б дали можливість зрозуміти , яке саме приміщення оглянуто, так як згідно технічного паспорту на вказаній ділянці розташовано кілька об"єктів, не зазначено в якому стані знаходиться самі приміщення, скільки відсутніх дверей та вікон, сам протокол є ксерокопією, що не засвідчена належним чином.

Надані фото (а.с. 92-80) не є належним доказом, так як з них неможливо зробити висновок, коли, де, ким та за яких обставин вони зроблені.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 12.06.2017 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , оцінювач - ОСОБА_4 , вартість об`єкту оренди становить 2016 119,00 грн. При цьому, в звіті про оцінку зазначено, що загальний фізичний стан оцінюваної нерухомості можна охарактеризувати, як не задовільний (а.с. 72 - зворот). З вказаного висновку випливає, що така оцінка визначена з урахуванням дійсного стану об"єкту, який наявний, не зруйнований, однак має незадовільний стан (при цьому не конкретизорвано, в чому саме полягає незадовільний стан).

Відповідно до довідки ФЛП СЛД ОСОБА_3 від 28.08.2020 вартість комплекса будівель (а-1), загальною площею 1555,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , яка була визначена ФОП СОД ОСОБА_3 на момент 12.06.2017 р. склала 2 016 119 грн. є актуальною на теперішній час 28.08.2020 і складає 1295,80 грн. за 1 кв.м. (а.с.88).

У висновку експерта № 39/21 від 14.07.2021, за результатми проведеної судової оціночно-бідвельної експертизи судовий експерт Ткаченко О.М. визначив ринкову вартість станом на 01 чарвня 2017 року комплексу будівель 1555,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 1 885 856 грн. (а.с. 53-61). Висновок експрета зроблений на підставі дослідження наданої позивачем документації.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про не доведеність позовних вимог щодо факту руйнування об`єкту оренди, та вини відповідача, а отже, із зазначених підстав не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача відшкодування шкоди внаслідок знищення орендованого майна в сумі 2016119,00 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з ТОВ "Фауна Гранд" понесених витрат на ремонт та поліпшення об`єкту оренди в сумі 949153,04 грн., суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивач вказує, що за період з 2013 по 2014 рр. нею було здійснено поліпшення об`єкту оренди, а саме: збудовано другий рівень у приміщені А-1, Б-1, замінені вікна, двері, повністю замінена каналізаційна система, електрична проводка, кабелі, встановлені нові труби опалення, тощо. На підтвердження вказаного факту додає бухгалтерську довідку від 01.07.2019 року та копії сторінок касових книг. Відповідно до бухгалтерської довідки від 01 липня 2019 року, підписаної ФОП ОСОБА_1 , вартість поліпшувальних робіт та капіталовкладень у об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , які понесені ОСОБА_1 за період 2013-2014 роки складає 949153,04 грн.(а.с.31). Згідно Акту №15, без дати, Виконавець виконав роботи по ремонту приміщення по АДРЕСА_1 , згідно договору 25 від 03.01.2014 р. на загальну суму 321 371,00 грн. (а.с.33). Згідно Акту №17, без дати, Виконавець виконав роботи по ремонту приміщення по вул. Двінська, 24, згідно договору 25 від 03.01.2014 р. на загальну суму 300 000,00 грн. (а.с.34). Однак, вказані докази не можуть враховуватися судом при вирішенні цього спору, оскільки поліпшення об`єкту оренди відбувалося до укладання договору оренди спірного майна. 01 липня 2014 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ТОВ "Фауна Гранд" в особі директора ОСОБА_11., укладено договір №АР-010714 оренди нежитлового приміщення. Серед інших умов договору, зокрема, визначалось підписання Акту прийому-передачі майна, чим саме і був обумовлений момент передачі майна в оренду. За актом прийому-передачі від 01 липня 2014 року, відповідачем було прийнято в оренду приміщення, яке знаходиться у належному санітарно-технічному стані, придатне для цільового використання. Акт прийому-передачі спірного приміщення був підписаний без зауважень та заперечень. Отже, позивачем в такому стані було передано, а відповідачем прийняте орендоване приміщення та майно. Більш того, жодних зобов`язань щодо відшкодування позивачеві витрат за ремонтні роботи та поліпшення об`єкту оренди умовами договору не передбачено, а відтак відсутні підстави для відшкодування відповідачем таких витрат.

Крім того, суд приходить до висновку, про не доведення позивачем обставин про визнання недійсним п.1.4 договору оренди нежитлового приміщення №АР-010714 від 01.07.2014 року.

Позивач зазначає, що згідно п.1.4 договору оренди сторонами помилково була зазначена вартість об`єкту оренди у розмірі 35286,76 грн. Вказана сума є загальною вартістю комплексу будівель, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №14620749, виданого 21 травня 2007 року КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», тобто на день укладання договору купівлі-продажу від 24.05.2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ПОРТАЛ ЛЮКС».

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2021 року у справі №759/1788/18-ц (провадження №61-6083св19) зроблено висновок, що «договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивачем не зазначено, якої шкоди завдано їй помилкою щодо ціни, вказаної в п. 1.4 договору оренди , та не надано доказів, що позивач дійсно помилялась щодо ціни договору, та що сторони свідомо не занизили вартість об"єкту, переслідуючи певні свої наміри.

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК).

Позивач не надав суду належних і допустимих доказів порушення прав, за захистом яких звернувся до суду.

З огляду на викладене, проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фауна Гранд» про відшкодування збитків.

Стосовно заяви представника відповідача щодо позовної давності, то згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256 , 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через його необґрунтованість. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,23,759,1166,1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 229, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 вересня 2022 року

Суддя: Н. Г. Середня