Справа №: 671/1563/19

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2022 року Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М., з участю: секретаря судового засідання Кошонько Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Волочиську цивільну справу за позовом Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача коштів, затрачених позивачем на її навчання, в розмірі 123006,81 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що на підставі рішення приймальної комісії від 12.08.2010 року наказом ректора ДВНЗ «Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» № 264 (Д) від 15.08.2010 року ОСОБА_1 зараховано студентом першого курсу медичного факультету.

Зазначає, що на виконання вимог Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 року, та Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України № 367 від 25.12.1997 року, 1 вересня 2010 року між ДВНЗ «Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» та відповідачем укладено угоду № 81 про підготовку фахівців з вищою освітою.

Вказує, що згідно з умовами укладеної угоди ОСОБА_1 зобов`язалась прибути після закінчення ДВНЗ «Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» на місце працевлаштування відповідно до направлення і відпрацювати не менше трьох років по закінченню навчання в інтернатурі; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Разом з тим, Угодою передбачено обов`язок ДВНЗ «Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» забезпечити студентові: якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця, оформити студентові направлення на працевлаштування.

Позивач зазначає, що на виконання умов укладеної Угоди згідно Протоколу засідання комісії з персонального розподілу молодих спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» у червні 2016 року, від 30 жовтня 2015 року, постановлено направити відповідача як молодого спеціаліста на роботу у Волочиську ЦРЛ Департаменту ОЗ Хмельницької ОДА на посаду лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги.

Як вказано у позовній заяві, із пропозицією щодо працевлаштування відповідач була ознайомлена та згідна, про що свідчать її підписи в Картці працевлаштування випускника, Пропозиції щодо працевлаштування та Обліковій картці випускника Тернопільського медуніверситету. Також, направлення на роботу № 02010830/075 було вручено відповідачу особисто, про що свідчить її підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників 2016 року.

Однак, як вказує позивач, відповідно до інформації заступника директора департаменту охорони здоров`я Хмельницької ОДА № 03-02/1969 від 16.07.2019 року, ОСОБА_1 , випускниця ДВНЗ «Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» 2016 року, в інтернатуру станом на 2019 рік в Департаменті охорони здоров`я не зараховувалась та не приступила до інтернатури за місцем направлення на роботу.

Зазначає, що згідно з наказом МОЗ України №1353 від 12.06.2019 року «Про зміну найменування та затвердження статуту Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського МОЗ України», Державному вищому навчальному закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» змінено найменування на Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України.

Позивач вказує, що відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету університету за державним замовленням випуску 2016 року, вартість навчання становить 83597,06 грн. Окрім цього, згідно з довідками про доходи № 07/3683 та № 07/3684 від 19.07.2019 року, виданих на ім`я відповідача, за період навчання в університеті з вересня 2010 року по червень 2015 року та з липня 2015 по червень 2016 року їй було нараховано та виплачено стипендію в розмірі 39409,75 грн.

23 липня 2019 року університетом надіслано відповідачу вимогу про виконання зобов`язання, проте станом на день подання позовної заяви жодної письмової відповіді від відповідача на адресу університету не надходило.

Тож, оскільки університет є бюджетною установою, органом управління якого є Міністерство охорони здоров`я України, а керівник університету є стороною укладеної з відповідачем угоди на підготовку фахівця з вищою освітою за державні кошти, тому позивач наділений правом звернутися до суду з даним позовом з метою відшкодування до державного бюджету затрачених коштів на навчання відповідача в розмірі 123006,81 грн.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги та просив справу слухати у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи на іншу дату, після закінчення військового стану, оскільки на даний час вона проживає в США та не має можливості прибути в судове засідання.

Від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, в зв`язку із неможливістю ОСОБА_1 бути присутньою в судовому засіданні через введений в Україні військовий стан.

Суд не вбачає поважних підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Судом встановлено, що на підставі рішення приймальної комісії від 12.08.2010 року наказом ректора Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського № 264 (Д) від 15.08.2010 року ОСОБА_1 зараховано студентом першого курсу медичного факультету (а.с. 8).

01.09.2010 року сторони уклали угоду № 81 про підготовку фахівців з вищою освітою, відповідно до якої університет зобов`язався: забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; оформити студентові направлення на працевлаштування; здійснити контроль за своєчасним прибуттям студента до місця проходження інтернатури після закінчення навчання в університеті.

В свою чергу студент зобов`язався: оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності за спеціальністю; прибути після закінчення університету на місце працевлаштування відповідно до направлення і відпрацювати не менше трьох років по закінченню навчання в інтернатурі; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с. 9).

Далі, наказом ректора університету № 144 (ДМ) від 23.06.2016 року на підставі результатів державних екзаменів і відповідно з рішенням Державної екзаменаційної комісії відповідачу ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря (а.с. 10).

Згідно протоколу від 30.10.2015 року засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» у червні 2016 року, ОСОБА_1 направлено на роботу у Волочиську ЦРЛ Департаменту ОЗ Хмельницької ОДА, на посаду лікаря станції швидкої та невідкладної медичної допомоги (а.с. 15-19).

Із пропозицією щодо працевлаштування ОСОБА_1 була ознайомлена та згідна, про що свідчать її підписи в Картці працевлаштування випускника, Пропозиції щодо працевлаштування та Обліковій картці випускника Тернопільського медуніверситету.

Також, направлення на роботу № 02010830/075 було вручено відповідачу особисто, про що свідчить її підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників 2016 року.

Відповідно до листа № 03-02/1969 від 16.07.2019 року Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 в інтернатуру станом на 2019 рік в Департаменті ОЗ не зараховувалась та не приступала до інтернатури за місцем направлення на роботу (а.с. 30).

Згідно розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету університету за державним замовленням випуску 2016 року, вартість навчання ОСОБА_1 становить 83597,06 грн. (а.с. 34).

Також, згідно з довідками про доходи № 07/3683 від 19.07.2019 року та № 07/3684 від 19.07.2019 року, виданих на ім`я ОСОБА_1 , за період навчання в університеті з вересня 2010 року по червень 2015 року та з липня 2015 по червень 2016 року їй було нараховано та виплачено стипендію в розмірі 39409,75 грн. (а.с. 31-33).

Так, згідно із ст. 54 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року № 2984-III (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07. 2014 року № 1556-VII (в чинній редакції), особи, які навчаються у закладах вищої освіти за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання академічних та соціальних стипендій у встановленому законодавством порядку.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Проте, академічна стипендія призначається студентам як засіб заохочення академічної успішності і не ставить на меті забезпечення студента засобами для існування, на відміну від соціальної стипендії, яка призначається студенту саме як частина державної допомоги, тобто надається саме як засіб до існування, а тому академічні стипендії, які сплачуються студентам закладів вищої освіти, належать до категорії витрат на навчання таких студентів, які за наявності на те підстав підлягають компенсації замовникові відповідного навчання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, було затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 3 якого передбачено, що цей Порядок поширюється на осіб, які навчаються за спеціальністю медичного профілю.

Відповідно до п. 4 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1.

Згідно з Указом Президента України від 23.01.1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин) особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до Державного бюджету повну вартість навчання.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997 року № 367 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин), пунктом 6 цього Порядку передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки.

Так, ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.01.2021 року по справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20), висловила правову позицію, яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права, що, якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.

Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця.

На переконання Великої Палати Верховного Суду покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасник умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах.

Згідно із ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пункту 2 Указу Президента № 77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (в редакції чинній на час укладення угоди від 01 вересня 2010 року) та пункту 21 Порядку працевлаштування № 367 (в редакції чинній на час укладення угоди від 01 вересня 2010 року) випускник має обов`язок відшкодувати у встановленому порядку до Державного або місцевого бюджетів вартість його навчання та компенсувати замовникові його навчання всі витрати цього замовника на це навчання за наступних умов, погоджених між ним та відповідним навчальним закладом, який здійснив відповідне навчання за рахунок Державного бюджету, а саме: випускник після отримання вищої освіти повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні його на роботу, та відпрацювати обумовлений угодою на його навчання термін; цього випускника звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої. При цьому незгода цього випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за відповідним призначенням.

Відповідно до п. 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або його відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Також, п. 21 чинного Порядку працевлаштування № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, всі витрати на освіту, тобто і виплати академічної стипендії.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 607/9099/15-ц), від 19 вересня 2018 року (справа № 607/3690/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 607/3681/17-ц), від 15 травня 2019 року (справа № 598/760/17), від 30 січня 2019 року (справа № 607/3682/17), від 26 червня 2019 року (справа № 607/7122/17-ц).

Тож, ОСОБА_1 підписуючи угоду від 01 вересня 2010 року, погодилася на працевлаштування її навчальним закладом, отримала направлення на роботу та, навчаючись за кошти Державного бюджету, погодилася відшкодувати вартість свого навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років, однак не дотрималась вимог чинного законодавства України та угоди від 01.09.2010 року в частині свого зобов`язання відпрацювати після закінчення університету три роки, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат вирішено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 81, 82, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст.509, 526, 610-611, 626 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України кошти за навчання в розмірі 123006,81 грн., а також 2007,00 грн. витрат на сплату судового збору, а всього- 125013,81 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:Тернопільський національний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України (46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, 1; ; р/р 4491 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172)
Відповідач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

Повне судове рішення складено 15 серпня 2022 року.

Суддя О.М.Бабій