рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/583/22

Номер провадження 2/495/1252/2022

26 серпня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі Коліниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, у якій позивач просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 39,9 м.кв., житловою площею 28,0 м.кв., літ. «а» - веранда.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 12 травня 2000 року виконкомом Маразліївської сільради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис за №25.

Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншими спадкоємцями на спадщину є ОСОБА_2 , яка є донькою померлого, та ОСОБА_3 , яка є дружиною померлого, які не виявили бажання приймати спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Інших спадкоємців на спадщину не має.

Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також у зв`язку із тим, що у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначене як: « ОСОБА_5 », а прізвище позивача « ОСОБА_6 ».

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року провадження по справі відкрито, розгляд справи призначено на 21 березня 2022 року.

Ухвалою суду від 15.08.2022 року витребувано копію спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 15.08.2022 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.

24.08.2022 року до суду надійшов лист завідувача другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченко М.М., що до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась.

В судове засідання, призначене на 26.08.2022 року сторони не з`явились.

Позивач в судове засідання не з`явився, згідно поданої 15.08.2022 року заяви просить справу розглядати у його відсутність.

26.08.2022 року до суду надійшла заява від представника Маразліївської сільської ради адвоката Бережної Т.Г., відповідно до якої зазначається, що відповідач Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі, справу просить розплати без участі представника відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с заступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 12 травня 2000 року виконкомом Маразліївської сільради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис за №25.

Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 26 серпня 1983 року Маразліївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис за №58, виданого російською мовою, згідно якого на російській мові вказано: « ОСОБА_7 родилася ІНФОРМАЦІЯ_3 », в графі батько на російській мові зазначено: « ОСОБА_8 ».

Таким чином позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок належав спадкодавцю за життя на підставі договору купівлі-продажу будинку від 05.02.1993 року, посвідченого виконавчим комітетом Маразліївської сілської Ради депутатів трудящих та зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під №25.

Право власності ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в БТІ із занесенням запису в реєстрову книгу під №1-37, від 0303.1993 року, інвентарна справа №46.

Позивач вказує, що на момент смерті батька він проживав разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виданою виконкомом Маразліївської сільської ради від 18.08.2021 року №290.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 .

Іншими спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , яка є донькою померлого, та ОСОБА_3 , яка є дружиною померлого, які не виявили бажання приймати спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, позивач ОСОБА_1 не відмовлявся від спадщини.

Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Таким чином позивач є спадкоємцем першої черги майна померлого ОСОБА_4 , та у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 .

Інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині, не має.

Згідно відповіді завідувача другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченко М.М., спадкова справа до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась.

Під час розгляду справи відповідач Маразліївська сільська рада позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом`якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у липні 1997 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу України 1963 року.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом установлено, що, позивач є спадкоємцем першої черги за законом до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Іншими спадкоємці першої черги на спадщину є дружина померлого ОСОБА_3 , та донька померлого ОСОБА_2 , які надали заяви, у яких вказали, що проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечують.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини і норми права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про те, що за життя спадкодавцю ОСОБА_4 належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є сином спадкодавця та на момент смерті проживав разом із батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто є таким, що прийняла спадщину.

Під час розгляду справи відповідач позов визнав у повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 39,9 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м., літ. «а» - веранда.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський