01.09.2022 Єдиний унікальний номер № 205/6779/17
Провадження № 4-с/205/16/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барзіон Олени Іванівни,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 травня 2022 року ним у відділенні поштового зв`язку отримано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29 листопада 2021 року по виконавчому провадженню №63699474 та виконавчий лист від 21 лютого 2018 року у справі №205/6779/17. Зазначає, що державний виконавець не вжив всіх належних та можливих заходів для забезпечення примусового виконання судового рішення, а оскаржувану постанову від 29 листопада 2021 року було відправлено лише 09 травня 2022 року. У зв`язку з чим просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барзіон О.І. у виконавчому провадженні №63699474, скасувати постанову державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барзіон О.І. про повернення виконавчого документу стягувачу від 29 листопада 2021 року та стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2022 року було відкрито провадження за вищевказаною скаргою.

22 червня 2022 року від Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надійшов до суду відзив на скаргу в якому зазначено, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у ВДВС у період з 23 листопада 2020 року по 29 листопада 2021 року перебувало виконавче провадження №63699474 з примусового виконання виконавчого листа №205/6779/17, виданого 22 червня 2018 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 31 480,00 грн. 23 листопада 2020 року державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №63699474 та про арешт майна боржника, а копія направлена сторонам виконавчого провадження до відома та державним органам до виконання. Також державним виконавцем 24 листопада 2020 року та 24 травня 2021 року були винесені постанови про арешт коштів боржника, а копії направлено сторонам виконавчого провадження до відома та відповідним банківським установам до виконання. Для з`ясування майнового стану боржника державним виконавцем періодично направлялись запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України та Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_2 інформація щодо зареєстрованого за боржником майна відсутня. Згідно з отриманими від Державної фіскальної служби України та Міністерства внутрішніх справ України відповідями на запити державного виконавця відсутня інформація щодо джерел отримання доходів щодо ОСОБА_2 та відсутні дані про зареєстровані за ним транспортні засоби. На запити державного виконавця до Державної прикордонної служби щодо перетину ОСОБА_2 кордону та запити державного виконавця до Пенсійного фонду України про отримання ОСОБА_2 пенсії та місце його роботи надано відповіді про відсутність даних та інформації. Таким чином, згідно всіх відповідей з державних органів встановлено, що боржник відповідного майна не має, на обліку не перебуває, в реєстрах не значиться, можливість стягнення боргу за виконавчим документом відсутня, у зв`язку з чим державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» 29 листопада 2021 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, копія якої разом з оригіналом виконавчого листа направлена на адресу стягувача. Виконуючою обов`язки начальника відділу Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) була здійснена перевірка виконавчого провадження №63699474 в ході якої встановлено, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого провадження не в повному обсязі застосовані положення ЗУ «Про виконавче провадження» і Інструкції з організації примусового виконання рішень та зобов`язано державного виконавця Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) негайно провести виконавчі дії у встановленому ЗУ «Про виконавче провадження» порядку, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29 листопада 2021 року і в повному обсязі здійснити виконавчі дії, направлені на належне виконання виконавчого листа № 205/6779/17, виданого 22 червня 2018 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 31 480,00 грн. Державним виконавцем на виконання вимог вищезазначеної постанови 09 червня 2022 року були винесені постанови про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 29 листопада та відновлення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №63699474. Крім того, зазначає що вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу є значно завищеними, не співмірними та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з вищенаведеним просила суд відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 та витрати по справі покласти на скаржника.

Також 12 серпня 2022 року від Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшло до суду клопотання про заміну сторони, оскільки відповідно до п. 2 Наказу Міністерства юстиції України про реорганізацію деяких відділів державної виконавчої служби у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), №2429/5 від 15 червня 2022 року утворений Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) реорганізувавши шляхом злиття Новокодацький відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Чечелівський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), отже, згідно з п. 5 зазначеного Наказу встановлено, що новоутворені відділи державної виконавчої служби є правонаступниками відповідних реорганізованих відділів державної виконавчої служби.

Представник скаржника адвокат Трофімов Д.Ю. надав суду заяву про розгляд скарги за його відсутності та відсутності скаржника. При прийнятті рішення просив врахувати, що 18 травня 2022 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, після чого, 09 червня 2022 року було відновлено виконавче провадження, а тому просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Представник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника на підставі наявних матеріалів та просила у задовленні скарги відмовити у повному обсязі з підстав, що викладені у відзиві.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що про свідчить конверт, що повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 141), будь-яких заяв про відкладення або розгляд справи за його відсутності не надав.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що виконавче провадження №63699474 було відкрито 23 листопада 2020 року з приводу виконання виконавчого листа №205/6779/17 від 22 червня 2018 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 31 480,00 грн., а 29 листопада 2021 року державним виконавцем Барзіон О.І. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна (а.с. 7-8).

Матеріалами справи підтверджено, що вищезазначені постанова та виконавчий документ було отримано скаржником лише 13 травня 2022 року (а.с. 9).

Також судом встановлено, що 09 червня 2022 року постановою про проведення перевірки законності вищевказаного виконавчого провадження виконуючою обов`язки начальника відділу Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенковою К.М. було постановлено скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29 листопада 2021 року та в повному обсязі здійснити виконавчі дії, направлені на належне виконання виконавчого листа №205/6779/17, виданого 22 червня 2018 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 31480,00 грн. (а.с. 130).

З матеріалів справи також встановлено, що 09 червня 2022 року в рамках виконавчого провадження №63699474 постановами державного виконавця Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барзіон О.І. про скасування процесуального документу та про відновлення виконавчого провадження було скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29 листопада 2021 року, а також відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №205/6779/17, виданого 22 червня 2018 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 31 480,00 грн. (а.с. 131-135).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Статтею 129-1 Конституції України та статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Частиною 2 статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відтак, за умови встановлення неправомірності рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, суд одночасно має зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, усунути допущені порушення.

За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку, що у вказаному випадку порушено закріплене у Конституції України право стягувача на виконання рішення суду. Крім того, наявність такого порушення підтверджено також тим, що за наслідками проведення перевірки законності виконавчого провадження №63699474 керівником відділу державної виконавчої служби було прийнято рішення про скасування постанови про повернення виконавчого документу та необхідності в повному обсязі здійснити виконавчі дії, направлені на належне виконання виконавчого документу, а в подальшому своєю постановою державним виконавцем було скасовано оскаржувану постанову та відновлено виконавче провадження.

Отже, у суду наявні передбачені законом підстави для визнання бездіяльності державного виконавця протиправною.

В той же час суд звертає увагу, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 29 листопада 2011 року у виконавчому провадженні №63699474 на час постановлення цієї ухвали була скасована та відновлено виконавче провадження, тобто було усунуто порушення права стягувача у виконавчому провадженні до моменту фактичного розгляду справи. В такому разі вимога ОСОБА_1 щодо скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу не підлягає задоволенню.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що скарга є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Статтею 452 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №23 від 16 лютого 2019 року надавало Адвокатське бюро «Трофімов Дмитро Юрійович» в особі адвоката Трофімова Д.Ю.

До матеріалів справи, на підтвердження понесених скаржником витрат, долучено: копію договору про надання правової допомоги №23 від 16 лютого 2019 року, копію додаткової угоди №13/05/22-1 від 13 травня 2022 року до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №23 від 16 лютого 2019 року, копію акту приймання-передачі послуг за договором про надання правової допомоги №14/05/22-1 від 14 травня 2022 року до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №23 від 16 лютого 2019 року.

Згідно із п. 3.1. договору про надання правової допомоги №23 від 16 лютого 2019 року розмір гонорару, який Клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремими додатковими угодами, які є невід`ємною частиною цього договору. Такі додаткові договори можуть бути викладені у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін (а.с. 15).

Пунктами 1 та 2 додаткової угоди №13/05/22-1 від 13 травня 2022 року до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №23 від 16 лютого 2019 року передбачено, що сторони погодили перелік послуг з правової допомоги бюро, їх вартість, та порядок оплати за оскарження бездіяльності державного виконавця Новокодацького ВДВС Барзіон О.І., постанови від 29 листопада 2021 року в рамках виконавчого провадження №63699474 з фіксованою формою оплати в розмірі 5 000,00 грн. Оплата вартості юридичних послуг (правової допомоги) бюро здійснюється клієнтом протягом десяти днів від дня завершення воєнного стану в Україні (а.с. 16).

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).

Відповідно до акту приймання-передачі послуг за договором про надання правової допомоги №14/05/22-1 від 14 травня 2022 року до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №23 від 16 лютого 2019 року ОСОБА_1 було прийнято послуги від АБ «Трофімов Дмитро Юрійович» в кількості 8 годин на загальну вартість 5 000,00 грн. (а.с. 17).

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року у справі №910/13071/19 зазначено, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі №823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Більш того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначила про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Слід також зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання скаржником послуг з правової допомоги, наданих адвокатом, та понесення ним витрат в суді першої інстанції під час розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що скаржником документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі 5 000,00 грн., та враховуючи заявлене клопотання представника державної виконавчої служби про завищені та неспівмірні витрати скаржника на правову допомогу, а також часткове задоволення заявлених вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь скаржника витрат на правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн., виходячи з розрахунку пропорційності розміру задоволених вимог скаржника.

Керуючись ст. ст. 137, 258, 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барзіон Олени Іванівни задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барзіон Олени Іванівни.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) понесені та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. У разі якщо ухвалу було поставлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.П. Терещенко

.