Справа № 145/347/21
Провадження № 22-ц/801/1382/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 рокуСправа № 145/347/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Олійник Г. Є.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Тиврівська територіальна громада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 31 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Ратушняка І. О., в залі суду,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Тиврівської територіальної громади про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який до дня смерті проживав та був зареєстрований в с. Уяринці Тиврівського району. Після його смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 3,09 в умовних кадастрових гектарах, яку ОСОБА_2 отримав за життя при розпаюванні земель КСП «Нове життя» с. Уяринці Тиврівського району. Право померлого на земельну частку (пай) підтверджувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0371653, виданим Тиврівською РДА 21.08.1997. Зазначені обставини підтверджуються витягом з Книги реєстрації сертифікатів та державним актом на право колективної власності на землю від 26.12.1995 з додатком.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла дружина померлого - ОСОБА_3 (баба позивача) в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. На момент смерті чоловіка остання постійно проживала з ним однією сім`єю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, яка до дня смерті була зареєстрована в с. Уяринці Тиврівського району та після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 3,09 ум. кад. га на території Уяринецької сільської ради, яке вона успадкувала після смерті свого чоловіка - ОСОБА_2 .

Спадщину після смерті баби позивач прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Тиврівської державної нотаріальної контори. За її заявою заведена спадкова справа №177-2017.

07.03.2019 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на інше майно, яке входило до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого чоловіка позивач не має можливості в зв`язку з тим, що сертифікат, яким підтверджувалося право ОСОБА_2 на земельну частку (пай), втрачено. Оголошення про втрату сертифікату ВН № 0371653, виданого 21.08.1997 на ім`я ОСОБА_2 , розміщене в газеті «Маяк» №9 за 05.03.2021.

Вищевикладене стало підставою для звернення в суд з позовом, у якому ОСОБА_1 просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,09 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Уяринці Тиврівського району, яка успадкувала зазначене право після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Уяринці Тиврівського району.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 31 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що позивачем не доведено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшло право на земельну частку (пай) розміром 3,09 в умовних кадастрових гектарах в землях КСП «Нове життя» с. Уяринці Тиврівського району.

Також у рішенні суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_3 померла майже через 9 років ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), однак достатніх доказів щодо прийняття нею спадщини або поважності причин неприйняття після смерті ОСОБА_2 спадщини суду не надано.

Крім того, позивачем не доведено волевиявлення ОСОБА_3 щодо прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не доведено та не надано доказів на підтвердження права ОСОБА_2 на право на земельну частку (пай) є безпідставним, адже судом не враховано того факту, що згідно додатку №1 до державного акту на право колективної власності у списку громадян членів КСП, які отримали право на земельну частку (пай) є прізвище спадкодавця ОСОБА_2 .

Також скаржником зазначено, що судом першої інстанції не враховано визнання позову відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги не заперечувала та вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 05.08.2016 Тиврівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 4).

ОСОБА_2 був зареєстрований в с. Уяринці Тиврівського району Вінницької області і проживав за місцем реєстрації з 15.10.1989 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким на день смерті проживали: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується довідкою Тиврівської селищної ради №2 від 11.01.2021 (а.с. 7).

Згідно з Державним актом на право колективної власності на землю Уяринецької сільської Ради народних депутатів Тиврівського району Вінницької області, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №30, Колективному сільськогосподарському підприємству «Нове життя» передано у колективну власність землю для сільськогосподарського призначення 1610,4 га. (а.с. 8).

Як вбачається з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству (кооперативу, товариству) Уяринецької сільської Ради народних депутатів 21.08.1997 ОСОБА_2 було видано сертифікат серії ВН №0371653 на земельну частку (пай) в розмірі 3,09 га (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 09.12.2016 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 15).

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , яка є онукою ОСОБА_3 , прийняла спадщину після смерті баби, за її заявою заведена спадкова справа №177-2017.

Факт прийняття позивачем спадщини після смерті її баби підтверджується, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 07.03.2019 державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори Вінницької області Зданевич С.А.

ОСОБА_4 від прийняття спадщини після смерті її матері відмовилась на користь ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою від 11.12.2016 (а.с. 60 зворотня сторона).

З листа Тиврівської державної нотаріальної контори №243/0116 від 25.03.2021 вбачається, що окрім заяви ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини та заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, інших заяв до нотаріальної контори не надходило (а.с. 38).

З матеріалів справи також вбачається, що у газеті «Маяк», випуск 05.03.2021 №9 (10309) розміщено оголошення про втрату сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0371653, виданого 21.08.1997 на ім`я ОСОБА_2 з с. Уяринець, який слід вважати недійсним (а.с. 21).

Постановою державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори Зданевич С.А. від 02 березня 2021 року №159/02-32 відмовлено ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 3.09 в умовних кадастрових гектарах (без визначення меж земельної ділянки в натурі) на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з тих підстав, що оригінал сертифікату серія ВН №0371653, виданий на ім`я ОСОБА_2 втрачений, а тому видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості (а.с. 23).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Згідно частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як зазначено вище та встановлено судом, відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству (кооперативу, товариству) Уяринецької сільської Ради народних депутатів, 21.08.1997 ОСОБА_2 було видано сертифікат серії ВН №0371653 на земельну частку (пай) в розмірі 3,09 га (а.с. 10, 10 зворотня сторона).

При цьому, судом встановлено, що вказаний вище сертифікат втрачено, у зв`язку з чим у газеті «Маяк», випуск 05.03.2021 №9 (10309) розміщено відповідне оголошення про втрату сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0371653, виданого 21.08.1997 на ім`я ОСОБА_2 з с. Уяринець, який слід вважати недійсним (а.с. 21).

Таким чином, встановлені вище обставини спростовують висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 отримав сертифікат та мав право на земельний пай розміром 3.09 в умовних кадастрових гектарах на території Уяринецької сільської ради.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що непідтвердженим є факт того, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , на тій підставі, що ОСОБА_3 була дружиною останнього і проживала з ним однією сім`єю, при цьому факт їх спільного проживання підтверджується довідкою Тиврівської селищної ради №2 від 11.01.2021, а відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Будь яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 було подано заяву про відмову від прийняття спадщини матеріали справи не містять.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем визнано позов.

Положеннями частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Підстави вважати, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відсутні.

Законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно встановити чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Встановивши, що втрата сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0371653 та відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 3.09 в умовних кадастрових гектарах відповідно до постанови від 02 березня 2021 року №159/02-32, фактично позбавляє можливості позивача реалізувати своє право на спадкування земельної частки (паю) за законом, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог, визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) розміром 3,09 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району (на даний час на території Тиврівської територіальної громади Вінницького району Вінницької області) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Уяринці Тиврівського району, яка успадкувала зазначене право після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Уяринці Тиврівського району.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 31 травня 2022 року скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 31 травня 2022 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Тиврівської територіальної громади про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3,09 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Тиврівської територіальної громади Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Уяринці Тиврівського району, яка успадкувала зазначене право після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Уяринці Тиврівського району.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський