Справа № 462/42/22 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/870/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2022 року у складі судді Кирилюка А.І. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- встановив:

У січні 2022 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.12.2007 у розмірі 11 314,21 грн та 2270,00 грн. судового збору.

Вимоги обґрунтовував тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14.12.2007. Відповідно до укладеного договору № б/н від 14.12.2007 ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді початкового встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який періодично змінювався, проте умов укладеного договору належним чином не виконав.

При підписанні анкети-заяви відповідач погодився із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором заборгованість відповідача станом на 13.12.2021 року становить 11 314,21 грн., яка складається з: 1499,95 грн. заборгованість за кредитом та 9814,26 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з1499,95 грн. заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 301 грн. 10 коп. судового збору.

У решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «Приватбанк», в особі представника А.О.Власенко.

В апеляційній скарзі зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» не згідний з рішенням в частині відмови у стягнення частини заборгованості за процентами. Вважає, що рішення в цій частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вважає, що суд відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення відсотків, не врахував, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком Договору.

У заяві позичальника, який висловив згоду на оформлення договору, засвідчена базова відсоткова ставка 2,5% на місяць із розрахунк 360 днів у році. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору досягнуті усі істотні умови договору. Позичальнику видана кредитна картака за номером НОМЕР_1 , зі стороком дії до вересня 2009 року. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками нарахованими до дати закінчення строку дії картики, тобто до 30.09.2009 року.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Аналіз доводів апеляційної скарги банка свідчить про те, що, оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не згідний з рішенням лише в частині відмови у задоволених позовних вимог про стягнення процентів. Посилань на незаконність рішення суду в частині задоволених вимог (про стягнення тіла кредиту) та в частині відмови у задоволенні позову (щодо стягнення пені та комісії), апеляційна скарга не містить. Тому в означеній частині судове рішення не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення зазначеним вимогам закону в оскаржуваній його частині відповідає частково.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками, суд виходив з того, що в підписаній відповідачем анкеті-заяві не міститься умов про нарахування відсотків, пені, комісії, а надані суду Умови та Правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів не прийняті судом до уваги, оскільки не підписані відповідачем.

Судом встановлено, що 14 грудня 2007 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 6).

За змістом анкети-заяви ОСОБА_1 погодився, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором до його укладення, погодився з його умовами.

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання містить інформацію, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити платіжну кредитну картку «METRO», зазначивши в графі «Бажаний кредитний ліміт» суму 1750 грн. Додатково вказана обставина підтверджена довідкою АТ КБ «Приватбанк», долученою до апеляційної скарги (а.с. 56).

У заяві визначено базову проценту ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору 2,5% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 0%. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитись, як шляхом внесення коштів на карту клієнта, так і списанням банком коштів з дебетної картки. Крім того, в анкеті-заяві наявна відмітка банку про видачу ОСОБА_1 картки № НОМЕР_1 (а.с.6 зворот).

Згідно із Довідкою АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , 14.12.2007 на картковий рахунок НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт 1750 грн. У подальшому кредитний ліміт змінювався, а саме: 21.05.2008 кредитний ліміт зменшено до 1500 грн., 24.05.2008 кредитний ліміт зменшено до 1500 грн., 23.12.2008 кредитний ліміт збільшено до 2100 грн., 10.01.2009 кредитний ліміт зменшено до 1500 грн., 24.01.2009 кредитний ліміт зменшено до 1500 грн, 22.01.2020 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с. 5).

З виписки з рахунку вбачається, що ОСОБА_1 скористався кредитними коштами 15 та 18 грудня 2007 року на загальну суму 1499,95 грн. (а.с. 29 зворот).

Згідно із розрахунком заборгованості за договором № б/н від 14.12.2007 року, укладеного між банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 13.12.2021 року наявна заборгованість у розмірі 11 314, 21 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом) 1499,95 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 9814,26 грн (а.с. 3 зворот).

На підтвердження позовних вимог банком також додані виписка з рахунку, Умови та правила надання банківських послуг.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦКУкраїни визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

За нормою ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), просив стягнути заборгованість за відсотками.

Також, позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємні частини спірного договору, які суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування (зокрема, порядок нарахування відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом, пені).

Колегія суддів звертає увагу, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.12. 2007 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (10.01.2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, висновки якої щодо застосування норм права в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню, що зроблено судом першої інстанції.

Таким чином, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору.

Тому витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 грудня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети.

Разом з тим, встановивши, що на підтвердження укладеного кредитного договору банк надав заяву-анкету від 14 грудня 2007 року, довідку про встановлення/зміни кредитного ліміту; виписку про рух коштів, за якою позичальник здійснював покупку, в тому числі в період строку дії карти НОМЕР_2 (09/09), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про укладення сторонами кредитного договору від 14 грудня 2007 року, за яким банк надав, а позичальник отримав кредитні гроші та певний час користувався ними.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначив, що у заяві від 14 грудня 2007 року не вказана процентна ставка, тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Однак, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та матеріалам справи, оскільки відповідно до заяви від 14 грудня 2007 року сторони обумовили та погодили розмір відсоткової ставки, а саме 2,5 % на місяць (30% річних) на залишок заборгованості.

Аналізуючи надані суду розрахунки заборгованості, вбачається, що процентна ставка встановлена на рівні 30 % річних (2,5% на місяць) застосовувалася банком у період дії картки, тобто по 09/09.

Таким чином, для розрахунку розміру процентів, що підлягали сплаті у період з 14.12.2007 по вересень 2009 банком використано процентну ставку, яка не суперечить умовам укладеного між сторонами договору, зокрема процентній ставці, зазначеній в заяві від 14 грудня 2007 року.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що станом на дату закінчення строку дії картки (09/09) підлягають до стягнення відсотки за користування кредитними коштами, є обґрунтованими.

За таких обставин, розмір процентів за користування кредитними коштами за період з 14 грудня 2007 по вересень 2009 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» становить 1271,06 грн. Розрахунок наступний: загальний розмір заборгованості з урахуванням тіла кредиту (1499,95 грн) станом на 30.09.2009 року становить 2771,01 грн. (а.с. 29), розмір відсотків становить 1271,06 грн. (2771,01-1499,95=1271,06).

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 369/6441/20.

Суд першої інстанції в оскаржуваній частині неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи і помилково ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за вказаний пероід.

Доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, внаслідок чого рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні відсотків слід скасувати, в цій частині постановити нове рішення, яким вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором б/н від 14 грудня 2007 року заборгованість за відсотками у розмірі 1271,06 грн, змінивши загальний розмір суми стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» з 1499,95 грн. до 2771 гривень 01 копійок.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» необхідно стягнути 555,95 грн. за розгляд справи судом першої інстанції та 442,65 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2022 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором б/н від 14 грудня 2007 року заборгованість за відсотками у розмірі 1271 грн. 06 коп., змінивши загальний розмір суми стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з 1499 грн. 95 коп. до 2771 (дві тисячі сімсот сімдесят одна) гривень 01копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 555 грн.95 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 442 грн. 65 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, а разом 998 (дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк