Справа №295/5369/22
12.09.2022 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючого судді Зосименка О.М.,
за участі секретаря Стелюти М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Житомирської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Вмконавчого комітету Житомирської міської ради, в якому просив визнати неповнолітнього сина ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивач вказав, що є власником квартири АДРЕСА_1 , та відповідач з квітня 2019 року не проживає без поважних причин у квартирі, а проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .
В останнє судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач, та його законний представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися, причини неявки не повідомили. Представником третьої особи надіслана заява про розгляд справи у його відсутність, заперечує проти позову.
За таких обставин, враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення у заочному порядку за відсутності сторін, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.
Як вбачається з свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстрований неповнолітній син позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 05.05.2022р.. Згідно акту про непроживання осіб за місцем реєстрації від 07.05.2022р. неповнолітній ОСОБА_2 не проживає за вищевказаною адресою з 2019р.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Так, відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі « Спорронг і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинно здійснюватися « згідно із законом», воно повинно мати « легітимну мету» та бути « необхідним у демократичному суспільстві». Якраз « необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути « нагальна суспільна потреба», а втручання пропорційним законній меті.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності як дотримання « справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним ( суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Законність втрати права на користування житлом, яке фактично є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. Вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й обмеження мирного користування майном, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.
Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня особа набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це відповідно до ст.81, 82 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.
Крім того, судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.09.2020р. у справі 295/575/20 визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_2 з матір`ю ОСОБА_4 .
Як зазначає позивач, неповнолітній син проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_4 , згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17.01.2022р. у справі 295/8561/21, втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Отже, оскільки неповнолітній відповідач позбавлений права обирати місце свого проживання в силу віку та рішенням суду визначено його місце проживання разом з матір`ю, яка втратила право користування квартирою, власником якої є позивач, суд дійшов висновку, що неповнолітній син позивача з незалежних від нього причин не проживає за адресою його реєстрації, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житлом з підстав, зазначених позивачем, а саме на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України.
Керуючись ст.ст.259 ЦПК України, суд,
в задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд.

Суддя О.М. Зосименко