ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/235/22 Справа № 205/8443/19 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Свистунової О.В.,
суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря Попенко Ю.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
заяву представника ОСОБА_1 адвоката Трегуб Юлії Євгенівни про ухвалення додаткового рішення
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля про стягнення зарплати, надбавки, індексації, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасно виплачену зарплату, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та індексацію середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля (далі ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля) про стягнення зарплати, надбавки, індексації, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасно виплачену зарплату, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та індексацію середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Позовна заява мотивована тим, що він працював у ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля на посаді бухгалтера з 07 серпня 2001 року, був змушений звільнитись за власним бажанням з займаної посади згідно статті 38 КЗпП України з 11 квітня 2003 року.
Вказував, що з метою перевірки правомірності та повноти нарахування йому заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат за період роботи у відповідача, а також повноти надання відповідачем зазначеної інформації до Пенсійного фонду України, 28 травня 2019 року ним було направлено запит до ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля.
Отримавши відповідь на запит, ним було встановлено факти грубого порушення відповідачем трудового законодавства, зокрема положень КЗпП України, Закону України Про оплату праці, Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Закону України Про відпустки, Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплат, Закону України Про колективні договори і угоди тощо.
Вказував, що у порушення вимог статей 3, 11 Закону України Про оплату праці, пункту 2.2. Генеральної угоди від 16 січня 2002 року, статей 2, 95 КЗпП України, нарахування заробітної плати у ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля, починаючи з липня 2002 року, проводилось виходячи з посадового окладу 150 грн., що нижче встановленого розміру мінімальної заробітної плати, гарантованого державою, оскільки з 01 липня 2002 року по 31 грудня 2002 року мінімальна заробітна плата складала 165 грн., з 01 січня 2003 року по дату звільнення 185 грн.
Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь: ненараховану та невиплачену при звільненні заробітну плату за фактично відпрацьований час згідно встановленої законодавством норми у зв`язку з заниженням посадового окладу в сумі 208,29 грн.; ненараховану та невиплачену при звільненні заробітну плату за фактично відпрацьований час понад норми у вихідні та святкові дні у зв`язку з заниженням посадового окладу в сумі 69,32 грн.; ненараховану та невиплачену при звільненні персональну надбавку у розмірі 10 % до заробітної плати за фактично відпрацьований час в межах встановленої норми у зв`язку з заниженням посадового окладу в сумі 20,85 грн.; ненараховану та невиплачену при звільненні індексацію заробітної плати в межах прожиткового мінімуму в сумі 6,25 грн.; ненараховану та невиплачену при звільненні компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1,67 грн.; компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату та інші належні до фонду оплати праці виплати у зв`язку з заниженням посадового окладу та непроведенням індексації заробітної плати за період роботи станом на 03 березня 2020 року в розмірі 1 509,87 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (по лютий 2020 року включно) в сумі 2 289 971,19 грн., а також понесені судові витрати.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період з липня 2002 року по квітень 2003 року складав більше, ніж встановлено Законами України Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік та Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік. Тому є безпідставними посилання позивача на те, що у період з липня 2002 року по квітень 2003 року розмір його заробітної плати був нижчим встановленого розміру мінімальної заробітної плати, гарантованого державою.

Також судом встановлено, що 16 січня 2002 року між Кабінетом Міністрів України, Конфедерацією роботодавців України та всеукраїнськими профспілками і профоб`єднаннями на 2002-2003 роки укладено Генеральну угоду, відповідно до пункту 2.2. якої сторони домовилися визначити ставки (оклади) працівників загальних (наскрізних) професій і посад у галузевих угодах. При цьому мінімальні розміри ставок (окладів) мають встановлюватися на рівні не нижче від законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати на відповідний рік.

Разом з тим професійна спілка працівників космічного та загального машинобудування України, до якої належить профспілкова організація ДКБ Південне, до цієї Генеральної угоди не приєднувалась.

Встановивши, що при звільненні ОСОБА_1 з ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля останньому відповідачем було у повному обсязі виплачено всі передбачені чинним законодавством виплати, проаналізувавши положення чинного законодавства України, з урахуванням наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також суд зауважив, що підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності відсутні, оскільки згідно статті 225 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що суд першої інстанції, проаналізувавши норми законодавства щодо спірних правовідносин, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля при звільненні позивача було в повному обсязі виплачено всі передбачені чинним законодавством виплати.

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року скасовано.

Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля про стягнення зарплати, надбавки, індексації, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за несвоєчасно виплачену зарплату, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та індексацію середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, задоволено частково.

Стягнуто з ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля на користь ОСОБА_1 :

- ненараховану та невиплачену при звільненні заробітну плату за фактично відпрацьований час згідно встановленої законодавством норми у зв`язку з заниженням посадового окладу в розмірі 208,29 грн.;

- ненараховану та невиплачену при звільненні заробітну плату за фактично відпрацьований час понад норми у вихідні та святкові дні у зв`язку з заниженням посадового окладу в розмірі 69,32 грн.;

- ненараховану та невиплачену при звільненні індексацію заробітної плати в межах прожиткового мінімуму в сумі 6,25 грн.;

- ненараховану та невиплачену при звільненні компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1,67 грн.;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 квітня 2003 року по 14 липня 2022 року в розмірі 4 717,70 грн., а всього 5 003,23 грн. з утриманням із цих сум установлених законодавством податків та зборів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 9 605,00 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

20 липня 2022 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Трегуб Ю.Є. про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що апеляційним судом при ухваленні рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що в позовній заяві було зазначено, що позивач планує понести під час розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн.

Зазначав, що 25 вересня 2019 року ОСОБА_1 уклав з адвокатом Трегуб Ю.Є. договір про надання правової допомоги № 2509/2019, відповідно до пункту 5.1 якого, умови та розмір оплати послуг адвоката по даному договору узгоджуються сторонами додатково.

20 червня 2020 року сторони уклали додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 2509/2019 від 25 вересня 2019 року, відповідно до умов якої сторони узгодили, що розмір гонорару адвоката в суді апеляційної та касаційної інстанції (незалежно від кількості судових переглядів судової справи в апеляційній та касаційній інстанції), включаючи складення апеляційної та/або касаційної скарги, інших документів по справі, участь в судових засіданнях (незалежно від їх кількості) дорівнює 20 000,00 грн. та сплачується клієнтом не пізніше 31 грудня 2022 року.

Докази виконання адвокатом робіт, визначених договором про надання правової допомоги № 2509/2019 від 25 вересня 2019 року та додатковою угодою до договору від 20 червня 2020 року підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 07 листопада 2019 року, від 15 травня 2020 року та від 19 липня 2022 року.

На підтвердження оплати по договору про надання правової допомоги № 2509/2019 від 25 вересня 2019 року та додатковій угоді до договору від 20 червня 2020 року, позивачем було надано квитанції від 07 листопада 2019 року про сплату 10 000,00 грн.; від 15 травня 2020 року про сплату 19 600,00 грн.; від 19 липня 2022 року про сплату 20 000,00 грн.

Вислухавши думку учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне заяву задовольнити частково та ухвалити по справі додаткове судове рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є:надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Як убачається з матеріалів справи, апеляційний суд при прийнятті постанови від 14 липня 2022 року не вирішив питання щодо розподілу судових витрат по справі, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Трегуб Ю.Є., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надала договір про надання правової допомоги № 2509/2019 від 25 вересня 2019 року, відповідно до пункту 5.1 якого, умови та розмір оплати послуг адвоката по даному договору узгоджуються сторонами додатково (т.1 а.с.107).

20 червня 2020 року сторони уклали додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 2509/2019 від 25 вересня 2019 року, відповідно до умов якої сторони узгодили, що розмір гонорару адвоката в суді апеляційної та касаційної інстанції (незалежно від кількості судових переглядів судової справи в апеляційній та касаційній інстанції), включаючи складення апеляційної та/або касаційної скарги, інших документів по справі, участь в судових засіданнях (незалежно від їх кількості) дорівнює 20 000,00 грн. та сплачується клієнтом не пізніше 31 грудня 2022 року (т.3 а.с.234).

Докази виконання адвокатом робіт, визначених договором про надання правової допомоги № 2509/2019 від 25 вересня 2019 року та додатковою угодою до договору від 20 червня 2020 року підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 07 листопада 2019 року, від 15 травня 2020 року та від 19 липня 2022 року (т.1 а.с.109, т.2 а.с.204, т.3 а.с.234 оборот).

На підтвердження оплати по договору про надання правової допомоги № 2509/2019 від 25 вересня 2019 року та додатковій угоді до договору від 20 червня 2020 року, позивачем було надано квитанції від 07 листопада 2019 року про сплату 10 000,00 грн.; від 15 травня 2020 року про сплату 19 600,00 грн.; від 19 липня 2022 року про сплату 20 000,00 грн. (т.1 а.с.110, т.2 а.с.205-206, т.3 а.с.235).

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Проте, колегія суддів приходить до висновку, що зазначений позивачем розмір гонорару у 49 600,00 грн., визначений його представником адвокатом, зважаючи на складність справи, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, є неспіврозмірним та недоведеним.

Отже, обґрунтовуючи розмір гонорару у 49 600,00 грн. та інших витрат, які на думку позивача виникли під час реалізації договору про надання правничої допомоги, позивач не надав суду конкретних розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Інформація, яка міститься в актах приймання-передачі наданих послуг від 07 листопада 2019 року, від 15 травня 2020 року та від 19 липня 2022 року, не може вважатись належним розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Неподання позивачем, на користь якого ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавило відповідача можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

26 серпня 2022 року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання представника ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля адвоката Панич О.В., в якому він просив зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката, частково задовольнити заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 99,79 грн.

Клопотання мотивовано тим, що у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відсутні документальні підтвердження та розрахунки таких витрат, заявлена до стягнення сума судових витрат на професійну правничу допомогу є недоведеною, неспівмірною, а також не відповідає пропорційному розміру задоволених вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21); від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

Колегія суддів вважає слушними та частково погоджується із доводами заперечень представника відповідача про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.

На думку колегії суддів, ураховуючи складність справи та часткове задоволення позовних вимог майнового характеру підлягає стягненню з ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля на користь ОСОБА_1 2 500,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, до 2 500,00 грн.

Таким чином, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачами на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, виходячи з фінансового стану сторін, а також з урахуванням поданого представником відповідача клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Трегуб Ю.Є. про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню та з ДП Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції в розмірі 2 500,00 грн.

Розмір понесених витрат на таку суму відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Керуючись ст. 141, 270, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Трегуб Юлії Євгенівни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції в розмірі 2 500,00 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко