Ухвала

02 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 722/965/21

провадження № 61-8141ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області про визнання незаконними та скасування рішень міської ради,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області про визнання незаконними та скасування рішень міської ради.

В обґрунтування позову зазначала, що під час приватизації майна сільськогосподарського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Михалкове» (далі - ТзОВ «Михалкове») їй передано нерухоме майно - нежитлову будівлю (АЗС), загальною площею 19,3 кв. м, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Зазначена будівля на момент її приватизації знаходилася на земельній ділянці кадастровий номер :04:001:0459, площею 0,3308 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

З 05 жовтня 2020 року вказана земельна ділянка із земель державної власності перейшла у комунальну власність Михалківської сільської ради.

Зазначала, що у 2017-2018 роках вона мала намір орендувати вказану земельну ділянку зі зміною цільового призначення, у зв`язку з чим зверталася з відповідною заявою про надання дозволу на розроблення проекту до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Наказом правління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 05 грудня 2018 року їй наданий такий дозвіл, але договір оренди земельної ділянки сторонами не був укладений, оскільки на той час тривав процес передачі земель державної власності, які знаходяться за межами населених пунктів, але в межах територій сільських рад, до власності сільських рад.

23 жовтня 2020 року рішенням сесії Михалківської сільської ради № 259/31-2020 надано дозвіл виконавчому комітету на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу ділянки комунальної власності, площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459 і зобов`язано Виконавчий комітет Михалківської сільської ради замовити виготовлення технічної документації та подати її на затвердження.

Рішенням сесії Михалківської сільської ради від 10 листопада 2020 року № 269/32-2020 вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності, площею 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459 на дві земельні ділянки: земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07), площею 8 га, кадастровий номер :04:001:0495; земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07), площею 0,0300 га, кадастровий номер :04:001:0496.

Водночас, земельна ділянка кадастровий номер :04:001:0496, площею 0,0300 га, на якій безпосередньо знаходиться належна їй нежитлова будівля, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 23 жовтня 2020 року зареєстрована 02 листопада 2020 року у Державному земельному кадастрі.

Крім того, 12 листопада 2020 року право власності Михалківської сільської ради на вказану земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав.

Таким чином, згідно з рішенням власника, яким на той час була Михалківська сільська рада, і відповідно до ч.13 ст.79-1 ЗК України, попередньо існуюча і поділена земельна ділянка 0,3308 га, кадастровий номер :04:001:0459 припинила своє існування.

Оскільки вона вже використала своє право безоплатної приватизації землі, вважала, що після оформлення у власність нежитлової будівлі, вона стала користувачем цілісної на той час земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0459, а після її поділу і реєстрації 12 листопада 2020 року права власності Михалківської сільської ради на поділені земельні ділянки, вона стала користувачем новоствореної земельної ділянки, кадастровий номер :04:001:0496, на якій безпосередньо знаходилася належна їй нежитлова будівля.

Вказувала, що 23 березня 2021 року подала до Сокирянської міської ради, яка є правонаступником Михалківської сільської ради, заяву про надання дозволу на викуп існуючої на той час і належним чином зареєстрованої земельної ділянки, площею 0,0300 га, кадастровий номер :04:001:0496, на якій безпосередньо знаходилася належна їй на праві власності будівля.

Згідно відповіді відповідача № 264 від 26 квітня 2021 року у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено з тих підстав, що рішення Михалківської сільської ради, яким затверджено поділ земельної ділянки, є неправомірним. Проте, які нормативні акти порушені рішенням про поділ земельної ділянки, з яких підстав можна вважати рішення неправомірним і чи було рішення сільської ради скасоване у встановленому законом порядку, у відповіді не зазначено.

Зазначала, що за змістом пункту 1.7 рішення сесії Сокирянської міської ради від 22 квітня 2021 року № 127/06-21 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельної ділянки» вирішено надати дозвіл на об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0495 та :04:001:0496.

Її, як власника будівлі, розташованої на вже існуючій і належно зареєстрованій до ухвалення цього рішення міської ради земельній ділянці, кадастровий номер :04:001:0496, площею 0,0300 га, та яка вже була на той момент її користувачем за законом і мала переважне право на її викуп, відповідач про винесення цього питання на розгляд сесії міської ради і про його розгляд не повідомляв, а про прийняття рішення сесії вона дізналася в усній формі від працівника міської ради, а згодом знайшла текст рішення на сайті міської ради.

Згідно з відповіддю відповідача від 15 червня 2021 року № 03-10/1251 на адвокатський запит, підставою відмови їй у викупі земельної ділянки і для винесення рішення Сокирянської міської ради від 22 квітня 2021 року № 127/06-21 стало те, що її дії нібито можна розцінювати як ухилення від повної сплати, що наносить шкоду місцевому бюджету, оскільки земельна ділянка втрачає свою інвестиційну привабливість, через що прийнято рішення про об`єднання земельних ділянок.

Вказувала, що вона, як користувач земельної ділянки, не надавала відповідачу нотаріально посвідченої згоди на об`єднання земельної ділянки, площею 0,0300 га, кадастровий номер :04:001:0496 з будь-якою іншою земельною ділянкою.

Стосовно рішення сесії Сокирянської міської ради від 27 травня 2021 року № 157/07-21 «Про затвердження технічної документації щодо поділу та об`єднання земельної ділянки» вказувала про відсутність її нотаріально посвідченої згоди на об`єднання з іншою земельною ділянкою як власника будівлі, розташованої на цій земельній ділянці і як користувача цієї земельної ділянки за законом.

Ураховуючи вищевикладене, просила суд: визнати протиправним, нечинним і скасувати рішення сесії Сокирянської міської ради від 22 квітня 2021 року № 127/06-21 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельної ділянки» в частині пункту 1.7 про об`єднання земельної ділянки площею 0,0300 га, кадастровий номер :04:001:0496 із земельною ділянкою кадастровий номер :04:001:0495; визнати протиправним, нечинним і скасувати в цілому рішення сесії Сокирянської міської ради від 27 травня 2021 року №157/07-21 «Про затвердження технічної документації щодо поділу та об`єднання земельної ділянки».

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачкою не доведено обставин переходу до неї права користування земельною ділянкою, в тому числі новоутвореною внаслідок поділу землі, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, а відповідно не доведено набуття нею статусу землекористувача у розумінні статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України.

17 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2022 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

У поданій касаційній скарзі заявниця, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявниця не виконала вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявниці.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 травня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області про визнання незаконними та скасування рішень міської ради повернути заявниці.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак