ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2183/21
Провадження №2/477/69/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Боровик С.С.,

розглянувши в м. Миколаєві без участі сторін в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія управління активами, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому зазначив, що 27 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис № 243727 про стягнення з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі ТОВ «ФКУА») грошових коштів у сумі 38555 грн.

На підставі цього виконавчого напису 01 вересня 2021 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Юхимець А.В. було відкрито виконавче провадження №66669563 про стягнення з нього коштів на користь ТОВ «ФКУА».

Вважав, що цей виконавчий напис є протиправним, оскільки сума стягнення розрахована невірно, вона не є безспірною, нотаріусу не було подано документи, визначені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», затверджених Кабінетом Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, а цей нормативний акт (в частині стягнення за кредитними договорами), на підставі якого нотаріус мав вчиняти виконавчі написи була визнаний нікчемним.

Таким чином вважав, що вказаний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог законодавства, тому не підлягає виконанню.

Ухвалою судді від 04 листопада 2021 року в справі було відкрито провадження в спрощеному позовному провадженні.

Крім того, ухвалою судді від тієї ж дати було задоволено клопотання позивача про забезпечення позову і зупинено виконавче провадження № 66669563.

Також, ухвалою суду від 30 листопада 2021 року було витребувано у відповідача документи, на підставі яких нотаріусом було прийнято рішення про вчинення виконавчого напису № 243727 від 27 червня 2021 року, а ухвалою суду від 02 жовтня 2022 року витребувано виконавче провадження № 66669563, заведене на підставі цього виконавчого напису.

В судове засідання позивач не з`явився. Згідно його заяви, зазначеної в позовній заяві, просив здійснити розгляд справи без його участі.

Представник відповідача та приватний нотаріус у судове засідання не з`явився, про його час та місце були повідомлені належним чином. При цьому під час провадження в справі відповідач вислловлював неоднозначну позицію щодо заявленого позову:

-в клопотанні від 17 листопада 2021 року (вх. № 12244 від 29 листопада 2021 року) вважав можливим вирішити спір в мирному порядку, що передбачав сплати боргу в сумі 9786 грн 90 коп у строк до 30 листопада 2021 року, зі списанням іншої частини боргу в сумі 28768 грн 10 коп;

-в клопотанні від тієї ж дати (вх. № 12245 від 29 листопада 2021 року) представник відповідача визнав позов та просив задовольнити його, що мало б наслідком при ухваленні рішення стягнення з відповідача 50% сплаченого судового збору, а інша частина судового збору підлягала поверненню позивачу з державного бюджету.

За такої неоднозначної позиції суд не може прийняти заяву про визнання позову і відмовляє в цьому та проводить розгляд справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, насамперед, встановлюються Законом Про нотаріат (далі - Закон), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) та іншими нормативними актами.

Так, в ст. 87 Закону передбачено, що виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону та пунктами 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено умови вчинення виконавчих написів. Зокрема - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо:

- подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (підпункт 3.1).

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (підпункт 3.3).

Умови до форми та змісту письмової заяви стягувача на вчинення виконавчого напису передбачають підпункти 2.1, 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку.

Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджується документами, чітко визначеними Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

Розділом 2 Переліку документів було передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати:

- оригінал кредитного договору;

- засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року (К/800/6492/17, К/8007651/17) Розділ 2 зазначеного Переліку про стягнення заборгованості, які випливали із кредитних відносин, був визнаний незаконним та нечинним.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17 та від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17.

Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Виходячи з такого підходу до вирішення цих спорів, Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-887/цс17) зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. був вчинений нотаріальний напис про стягнення із ОСОБА_1 кредитного боргу за період з 20 червня 2020 року по 27 червня 2021 року в загальному розмірі 38530 грн 00 коп, який складався з наступного: прострочена заборгованість за тілом кредиту 10000 грн. 00 коп, заборгованість за процентами 28530 грн. 00 коп., а також з стягнуто 25 грн плата за вчинення виконавчого напису. У виконавчому написі також зазначено, що він вчинено у відповідності з 87 Закону України Про нотаріат та пункту 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. В ньому також зазначено, що стягнення відбувається на користь ТОВ ФКУА на підставі договору кредиту № 3494145 від 07 листопада 2020 року укладеного між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю 1 безпечне агентство необхідних кредитів, право вимоги за яким було відступлено ТОВ ФКУА за договором факторингу № 2106 від 21 червня 2021 року.

В той же час, із виконавчого напису не вбачається достовірно які документи були представлені нотаріусу на підтвердження безспірності грошової вимоги та чи були надані наприклад дані про весь рух кредитних коштів, їх отримання, повернення, нарахування відсотків, вірність нарахування відсотків (розмір чи ставка), період їх нарахування тощо.

Крім того відсутні достовірні дані, які б підтверджували отримання позивачем відповідного повідомлення про необхідність повернення грошових коштів, а також представлення нотаріусу цього повідомлення.

Ненадання нотаріусу всіх документів, які є складовими кредитного договору та документів про безспірність виникнення боргу, а вчинення виконавчого напису згідно з розділом 2 Переліку, який на час вчинення нотаріального напису був нечинним, свідчать про порушення нотаріусом вимог законодавства, в тому числі вимог підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку,

В зв`язку з цим суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису від 27 червня 2021 року нотаріусом були порушені вимоги статей 87 та 88 Закону України Про виконавче провадження та пункту 3 Порядку.

Статтею 50 Закону України Про нотаріат передбачено право на оскарження нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Внесення змін до виконавчого напису або визнання його частково таким, що не підлягає виконанню, наприклад якщо суми грошового зобов`язання можуть бути змінені (зменшені), діючим законодавством не передбачено, тому виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору, сплаченого ним в сумі 908 грн при поданні позову до суду та 454 грн. - судовий збір за забезпечення позову.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 258, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27 червня 2021 року за реєстраційним № 243727 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія управління активами грошових коштів в загальній сумі 38555 (тридцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривен.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія управління активами на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривни.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі подання скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

30 серпня 2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення, його повний текст було складено на 07 вересня 2022 року.

Суддя Р.В. Козаченко