Справа № 683/1892/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Лугового О.М.,

з участю секретаря Градомської Д.Р.,

розглянувши в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/1892/22, 2/683/720/2022 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Хмельницькгаз» про зобов`язання безоплатного встановлення індивідуального лічильника газу,

встановив:

25 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» (далі АТ «Хмельницькгаз»), в якому просить зобов`язати АТ «Хмельницькгаз» встановити безкоштовно індивідуальний лічильник обліку газу за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Квартира йому належить на підставі ордеру на жиле приміщення №001039 серія ХМО.

Згідно «Плану розвитку газорозподільної системи АТ «Хмельницькгаз» на 2016-2025 року» у вищезгаданому будинку було встановлено загально будинковий лічильник газу, хоча збори власників квартир не проводилися і відповідне рішення про встановлення загально будинкового лічильника газу не приймалося.

У березні 2022 року подав відповідачеві заяву із вимогою встановити квартирний лічильник газу за адресою його проживання, оскільки не погоджується із сумою до оплати, яку щомісячно йому нараховує відповідач, адже ОСОБА_1 такого об`єму газу не використовує.

14 квітня 2022 року позивач отримав відповідь, в якій відповідач повідомляє, що у разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок він може встановити в квартирі лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру за власні кошти.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», вони мають право на встановлення індивідуального лічильника газу для приготування їжі та відповідно до п. 1 ст. 3 даного Закону має право на встановлення такого газового лічильника безкоштовно, за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 року у справі №9214/2435/17 сформувала висновок, що зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерцiйного облiку природного газу» свiдчить про наявність безумовного обов`язку вiдповiдних суб`єктiв господарювання - газорозподiльних органiзацiй забезпечити встановлення лічильників для такой категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшкодовувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами вiдповiдних суб`єктiв господарювання.

Позивач вважає, що АТ «Хмельницькгаз» своїми діями порушує їхні права споживача комунальних послуг і не виконує взяті на себе зобов`язання та Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», оскільки згідно зі ст.ст. 2, 6 цього Закону АТ «Хмельницькгаз» зобов`язаний встановити за власний рахунок саме квартирні прилади обліку газу в квартирі споживача.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 липня 2022 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та зазначив, що правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку визначено Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011 року.

При цьому Закон не покладає на відповідача АТ «Хмельницькгаз» обов`язку невідкладного встановлення індивідуального газового лічильника у квартирі позивачів за його вимогою. Таким чином, позивач звернувся до суду із позовом передчасно.

Водночас відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»).

Відповідно до п. 4 Тимчасового Положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально-будинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року №46), у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти

Таким чином, позивач має право встановити квартирний прилад обліку газу за свої кошти.

Щодо встановлення загально-будинкового лічильника газу вказують, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону (в редакції, що діяла на момент встановлення загально-будинкового лічильника за адресою позивача) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі - до 01.01.2018 року.

В ч. 1 ст. 6 Закону не зазначено право абонента на індивідуальний лічильник газу, мова йде саме про обов`язок оператора ГРМ забезпечити встановлення як індивідуальних, так і загально-будинкових лічильників газу, що забезпечить 100% облік спожитого газу населенням.

Враховуючи вищевикладене, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл газу на відповідній території, зобов`язані були в термін до 01.01.2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загально-будинкових), що мало забезпечити 100% обліку спожитого природного газу населенням.

Згідно п. 1 ч. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор приймає обов`язкові для виконання рішення з питань, що належать до його компетенції.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про НКРЕКП» Регулятор має право приймати рішення з питань, що належить до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 року № 413 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Хмельницькгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розділах.

У І розділі Плану розвитку на 2016-2025 роки (Інвестиційна програми ПАТ «Хмельницькгаз» на 2016 рік), було передбачено з урахуванням технічних та економічних чинників загально-будинковий лічильник за адресою: АДРЕСА_3 . План розвитку на 2016-2025 роки доступний на сайті АТ «Хмельницькгаз» за посиланням https://km.dsoua.сom/ua/files/11551/1 (п. 4.3.1.588 - будинок Позивача).

Пунктом 5.4 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально-будинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загально-будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ.

У разі наявності вузла обліку газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально-будинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (далі - Тимчасове положення).

Відповідно до викладеного вище, в будинку позивачів в березні 2017 року було встановлено загально-будинковий лічильник газу.

19 січня 2018 року, тобто після встановлення загально-будинкового вузла обліку природного газу в будинку Позивача, набрали чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» які були внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» від 21.12.2017 року № 2260-VІІІ.

Так, змінами до Закону було доповнено статтю 2 Закону новою частиною другою, згідно з якою з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загально-будинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Звертаємо увагу, що відповідно до положень ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, у будинку позивача забезпечено облік природного газу відповідно до вимог Закону в редакції, що існувала на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того, відповідач зазначає у відзиві, щодо відсутності витрат на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню у структурі тарифу згідно постанови НКРЕКП №2774 від 22.12.2021 року, посилаючись на наступне.

Відповідно до п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» державним Регулятором ринку природного газу є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону - державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Частиною 3 ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що до компетенції Регулятора ринку природного газу зокрема належить: затвердження та оприлюднення у встановленому порядку методології визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу, методологій визначення тарифів на послуги розподілу та встановлення тарифів, які повинні забезпечити необхідні інвестиції в газотранспортні та газорозподільні системи, газосховища, а також установку LNG.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» до повноважень НКРЕКП належить, зокрема, встановлення державних регульованих цін і тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 9 Закону України «Про природні монополії» тарифи повинні бути економічно обґрунтованими і встановлювати таким чином, щоб забезпечити ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат.

Статтею 9 Закону України «Про природні монополії» встановлено, що орган, який здійснює державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, під час регулювання цін (тарифів) на товари суб`єкта природної монополії враховує витрати, які згідно з Податковим кодексом України враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств (крім витрат, визначених частиною третьою цієї статті); податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та державних цільових фондів; вартість основних засобів, амортизацію, потреби в інвестиціях визначених у встановленому порядку; очікуваний прибуток від можливої реалізації товарів за різними цінами (тарифами), тощо.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» у разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості.

Частиною ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги з розподілу), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обгрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.

АТ «Хмельницькгаз», як суб`єкт природної монополії, обмежений у своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності (розділ II Ліцензійних умов провадження господарської діяльності із зберігання (закачування, відбору) природного газу, затверджених постановою НКРЕКП 16.02.2017 року №201), зважаючи що діяльність з розподілу природного газу здійснюється відповідачем в умовах імперативного державного регулювання, в тому числі, в частині встановлення тарифів на транспортування природного газу газорозподільними мережами (ст. 4 Закону «Про ринок природного газу» ст. ст. 4, 8-10 Закону «Про природні монополії» загальні норми, які вказують що розподіл газу-монополія та що державну політику на ринку газу визначають та здійснюють Міненерго та НКРЕКП), тариф на розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності відповідача.

Так, пп. 16 п. 2.2 розділу 2 «Вимоги до провадження господарської діяльності з розподілу природного газу» Ліцензійних умов з розподілу природного газу містить вимогу до АТ «Хмельницькгаз» при провадженні ліцензованої діяльності дотримуватися такої вимоги як використовувати кошти, отримані за рахунок надання послуг розподілу природного газу, передбачені структурою тарифу (річної планової тарифної виручки) у визначеному розмірі та за цільовим призначенням.

Установлення факту нецільового використання коштів, передбачених структурою тарифу є підставою для перегляду тарифу НКРЕ у бік зменшення (підпункт 4.3.3 пункту 4.3 Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженої постановою НКРЕ від 03.04.2013р. №369). Нецільовим використанням коштів є використання коштів, передбачених установленою структурою тарифу на інші цілі (абзац шостий пункту 1.4 Процедури 369).

Таким чином відповідач зазначає, що не має змоги без порушення законодавства встановлювати індивідуальні лічильники газу з інших джерел, ніж відповідна складова на зазначену потребу в затверджену тарифі, оскільки всі кошти, які надходять до них в оплату за розподіл природного газу мають відповідне цільове призначення, якого АТ «Хмельницькгаз» повинне дотримуватись. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач подав клопотання про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відсутність предмету спору) та клопотання про залучення третьої особи.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 вересня 2022 року у задоволенні клопотання акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» про залучення до участі в справі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відмовлено.

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

За змістом ст.1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Судом встановлено, що позивач проживає в квартирі по АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на підставі ордеру на жиле приміщення №001039 Серія ХМО, є споживачем природного газу, а відповідач АТ «Хмельницькгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачання.

У березня 2017 році в будинку, в якому зареєстрований позивач, відповідачем встановлено загально-будинковий лічильник газу, що сторонами не оспорюється.

У березні 2022 року позивач ОСОБА_1 подавав відповідачеві заяву із вимогою встановити індивідуальний лічильник газу. Відповіддю від 14.04.2022 року відповідач повідомив, що у разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок він може встановити в квартирі лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру за власні кошти.

У преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.1 ч.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 28.03.2021 року суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.

Зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. Разом з тим, таких споживачів не зобов`язано відшуковувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

При цьому норми цього Закону мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Саме такий правовий висновок про те, що ст. 6 даного Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку, зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року (справа № 214/2435/17), і відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, встановлення АТ «Хмельницькгаз» в будинку по АДРЕСА_1 , в якому проживає позивач ОСОБА_1 будинкового приладу обліку природного газу не звільняє відповідача від обов`язку встановити індивідуальний лічильник газу позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та необхідно зобов`язати акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» встановити безкоштовно індивідуальний лічильник обліку газу споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідачу слід відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відсутність предмету спору), оскільки відсутні підстави для такого закриття.

При поданні позову позивач був звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 76-80, 89, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» встановити ОСОБА_1 безкоштовно індивідуальний лічильник обліку газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» на користь держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області від 29 квітня 2006 року, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз», місце знаходження: просп. Миру, 41 м. Хмельницький, .

Суддя