ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року

м. Черкаси

справа № 705/6762/16-ц

провадження № 22-ц/821/829/22

категорія 305020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретар: Ярошенко Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник ОСОБА_1 адвокат Єременко Ірина Валентинівна

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в червні 2015 року він, як учасник антитерористичної операції (учасник бойових дій), звернувся до начальника управління Держгеокадастру із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га ріллі у приватну власність в адміністративних межах Полянецької сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

18 листопада 2015 року позивача повідомили листом про те, що Полянецька сільська рада не заперечує у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності у власність жителю с. Полянецьке, Уманського району, Черкаської області, учаснику АТО ОСОБА_1 .

У травні 2015 року управлінням Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області ОСОБА_1 було надано довідки та графічні матеріали щодо виділення земельної ділянки, як учаснику АТО, із земель запасу. Довідки розроблялись на земельну ділянку, яка перебувала в оренді у ГК «Еталон».

На підставі договору оренди від 25 листопада 2012 року ГК «Еталон» орендує 12,0805 га ріллі із земель запасу Полянецької сільської ради, укладений з Уманською райдержадміністрацією терміном на 5 років.

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області від 10 серпня 2015 року позивачу було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Однак, до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області було надано довідку на земельну ділянку, яка перебуває в оренді іншого орендаря ОСОБА_3

4,1129 га ріллі із земель запасу Полянецької сільської ради перебувають в оренді ОСОБА_3 на підставі договору оренди від 31 жовтня 2014 року, укладеного з Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області терміном на 10 років.

23 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 з проханням щодо надання погодження на вилучення земельної ділянки площею 2,0 га, але він відмовив, не надавши погодження.

19 квітня 2016 року ГК «Еталон» надано позивачу нотаріальне погодження на виділення земельної ділянки площею 2,0 га із земель, якими користується ГК «Еталон».

19 травня 2016 року на його звернення управлінням Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області було надано графічні матеріали та довідки на земельну ділянку орієнтованою площею 2,0 га, яка перебувала в оренді у ГК «Еталон».

Однак, у період з 09 квітня 2016 року по 25 квітня 2016 року управлінням Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 були надані довідки та графічний матеріал на земельні ділянки орієнтовною площею 1,7000 га кожному, із земельної ділянки 12,0805 га, яка в оренді в ГК «Еталон».

Усі ці громадяни, які є родичами керівника ГК «Еталон», оформили право власності на земельні ділянки, а йому повідомили, що із загальної площі земельної ділянки площею 12,0805 га керівник ГК «Еталону» має можливість виділити йому лише земельну ділянку площею 1,1000 га.

Зважаючи на все це, вважає, що усі перепони були лише небажанням виділити йому земельну ділянку площею 2,000 га.

Згодом ОСОБА_1 знову звернувся до районної ради з метою по сприяння нею у вирішенні питання виділення йому земельної ділянки, але йому повідомили, що він має взяти нотаріальне погодження у ще одного орендаря, який також орендує земельну ділянку на території Полянецької сільської ради, а саме орендар ОСОБА_2 .

У липні 2016 року ОСОБА_1 письмово звернувся до орендаря ОСОБА_2 з проханням про надання погодження для передачі у приватну власність земельної ділянки для ведення ОСГ із земель державної власності, яка знаходиться у межах с. Полянецьке Уманського району Черкаської області, за межами с. Полянецьке Уманського району Черкаської області.

05 серпня 2016 року у відповідь на його прохання орендар ОСОБА_2 повідомив, що згода щодо вилучення ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу, яка перебуває у його користуванні на умовах оренди, буде надана йому у випадку, якщо виділена йому земельна ділянка на яку буде надано таке погодження, буде передана йому в оренду строком не менше як на 15 років.

Оскільки, в подальшому він має на меті сам обробляти земельну ділянку, такий ультиматум від орендаря його зовсім не влаштовував і він знову звернувся до районної ради аби вони урегулювали це питання.

Для вирішення вказаного питання на базі Полянецької сільської ради головою районної ради ОСОБА_10 був проведений виїзний прийом громадян, де були присутні всі орендарі с. Полянецьке та його батьки. В ході проведення зустрічі представником ФГ «Калюст» ОСОБА_2 було прийнято рішення надати погодження про передачу у приватну власність орендованої ним земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства учаснику АТО ОСОБА_1 .

Після цього ОСОБА_1 знову звернувся до ОСОБА_2 з проханням про надання погодження для передачі у приватну власність земельної ділянки для ведення ОСГ і 20 серпня 2016 року орендар ОСОБА_2 йому повідомив про те, що він не заперечує проти цього та просив протягом 10 робочих днів повідомити його про направлення документів до ГУ Держгеокадастру в Черкаській області для орієнтування з площею обробітку на 2017 рік.

Нотаріальної згоди ОСОБА_2 так і не надав та земельна ділянка, всупереч вимогам законодавства та розпорядження Кабінету Міністрів України № 898 від 19 серпня 2015 року, так виділена і не була.

В зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 надати нотаріально засвідчене погодження на вилучення земельної ділянки для передачі у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності (запасу чи резерву), яка знаходиться у межах с. Полянецьке Уманського району Черкаської області, за межами с. Полянецьке Уманського району Черкаської області, яка перебуває у його користуванні на умовах оренди, учаснику АТО ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті згідно ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2018 року.

Знято заборону ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії стосовно відчуження земельної ділянки кадастровий номер :03:000:1453 площею 1,8964 га, з числа тих, що входили до договору оренди від 02 червня 2008 року земельної ділянки площею 17,1881 га, яку було передано в оренду Уманською РДА, ФГ «Калюст» терміном до 03 червня 2018 року, яка знаходиться в адміністративних межах Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області, а саме надавати нотаріально засвідчені погодження на вилучення вказаної земельної ділянки іншим особам для отримання у власність.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не додано належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання необхідної процедури (розроблення проекту землеустрою), а саме наявності рішення Полянецької сільської ради про передачу у власність позивачу відповідної земельної ділянки, оскільки земельна ділянка, на яку претендує позивач, перебуває у оренді відповідача, який виконує усі умови договору оренди і не погоджується передати позивачу земельну ділянку, що є його правом.

Суд не прийняв до уваги посилання представника позивача на положення ч.2 ст.149 ЗК України, як на підставу звернення до суду для вирішення питання про надання письмової згоди землекористувача для вилучення земельної ділянки з огляду на те, що вказана норма передбачає вилучення земельних ділянок із постійного користування, згідно якого земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням певного органу виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками.

Оскільки в даному випадку будь-якого рішення про вилучення земельної ділянки із користування ОСОБА_2 . Полянецькою сільською радою не приймалось, то ненадання останнім, як землекористувачем, згоди на передачу земельної ділянки у власність позивача не є підставою для вирішення спору в судовому порядку.

Крім того, судом враховано положення ст. 9 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої не допускається відчуження орендованих земельних ділянок державної або комунальної власності без згоди на це орендаря.

Суд встановив, що згідно додаткової угоди від 30 січня 2018 року про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 02 червня 2008 року вказаний договір укладено терміном до 03 червня 2025 року з переважним правом орендаря поновити його на новий строк.

Підстав для припинення права користування відповідачем земельною ділянкою, на отримання якої претендує позивач, судом не встановлено.

Крім того, районний суд врахував, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язок орендаря земельної ділянки надання громадянам нотаріально засвідченого погодження земельної ділянки, яка на законних підставах перебуває в його оренді та за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки із користування.

Діями відповідача як законного орендаря земельної ділянки, права позивача жодним чином не порушені, а тому суд дійшов висновку, що такий спосіб захисту прав позивача є помилковим, через невиконання останнім усіх вимог ст.ст. 118 та 122 ЗК України та відсутності обов`язку землекористувача надавати згоду на передачу земельної ділянки.

Суд врахував, що відсутнє рішення Полянецької сільської ради про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання її у власність ОСОБА_1 , власниками земельної ділянки є інші особи, а відповідач є лише орендарем цієї земельної ділянки права оренди на яку не позбавлений, а тому у разі задоволення вказаного позову будуть порушені права саме відповідача, який належним чином виконує умови договору оренди земельної ділянки, повідомляв позивача про можливий виділ йому земельної ділянки із орендованих ним земель, але з певною умовою, а саме передати цю ділянку у власність лише після закінчення терміну дії договору оренди.

Тому з урахуванням вищевикладеного, суд не вбачав підстав для задоволення позову через його недоведеність позивачем по справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив вказане рішення суду до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2022 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скрага мотивована тим, що під час розгляду справи суд дійшов помилкового висновку проте, що позивачем не додано підтвердження дотриманої процедури (розроблення проекту землеустрою), а саме наявності рішення Полянецької сільської ради про передачу у власність позивачу відповідної земельної ділянки.

Зазначено, що головні розпорядники земель у межах села це органи місцевого самоврядування. Водночас з 2013 року землями сільськогосподарського призначення державної власності, в тому числі й землями, що перебувають в адміністративних межах відповідної територіальної громади розпоряджаються обласні управління Держгеокадастру.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України міститься норма, згідно якої вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувача, а у разі незгоди землекористувача в судовому порядку. Справжність підпису на документі, що підтверджує згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки засвідчується нотаріально. Тож, за наявності постійного користувача та без його нотаріально посвідченої згоди, місцева рада не вправі вилучати земельну ділянку без рішення суду.

Тому, за таких обставин є помилковим рішення суду в частині не прийняття доводів позивача на положення ч.2 ст.149 ЗК України, як на підставу звернення до суду для вирішення питання про надання письмової згоди землекористувача для вилучення земельної ділянки.

З вищевикладених обставин, рішення суду підлягає до скасування як помилкове.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 зазначено, що 02 червня 2008 року між ОСОБА_2 (Орендар) та Уманською районною державною адміністрацією в особі тимчасово виконуючого обов`язки голови державної адміністрації Стопхая Ю.С. (Орендодавець) укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 02 червня 2008 року, що зареєстрований в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України 03 червня 2008 року за № 07.

На підставі рішення комісії по вибору, вилученню (викупу) і наданню земельних ділянок Уманської райдержадміністрації від 21 грудня 2007 року, розпорядження Уманської райдержадмінінстарції Черкаської області № 414 від 29 грудня 2007 року ОСОБА_2 прийнято в трокове платне користування одну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 17,1881 га ріллі із земель запасу полянецької сільської ради Уманського району, яка знаходиться поза межами села Полянецьке Уманського району Черкаської області.

Відповідно до додаткової угоди від 30 січня 2018 року про внесення змін до договору оренди від 02 червня 2008 року, в оренду було передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної форми власності з кадастровим номером :03:000:1453 площею 1,8964 га, розташованої за межами населенго пункту, в адміністративних межах Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області. Строк дії договору оренди вище вказаної земельної ділянки до 03 червня 2025 року.

ОСОБА_2 зазначив, що він як орендар добросовісно використовує земельну ділянку, виконує всі умови Договору оренди та своєчасно і в повному обсязі сплачує орендну плату.

У відповідності до ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої власди чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права влансоті чи користування ними в порядку визначеному законом.

Договором оренди від 02 червня 2008 року не передбачено обов`язок орендаря земельної ділянки надання громадянам нотаріально засвідченого погодження на вилучення земельної ділянки, яка перебуває в оренді, а лише його правом. Цей обов`язок також не передбачений жодним законом чи нормативним актом, тобто погодження орендаря, в даному випадку, є його виключним правом.

Крім того, зазначено, що в порядку ст. 149 ЗК України право на звернення з позовом до користувача (орендаря) наділена виключно Верховна Рада АРК Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі незгоди орендаря на вилучення земельної ділянки та виключно у випадках розгляду питання щодо вилучення земельної ділянки для суспільних та інших потреб.

В даному випадку, вищевказаними органами не ставилося питання про вилучення спірної земельної ділянки для суспільних та інших потреб, а тому посилання ОСОБА_1 на вказану норму є безпідставним та не полягає застосуванню судом при розгляді вказаної справи.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), що також відображено у статті 41 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У відповідності до ст.ст. 22, 23 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право.

Частиною 1статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Частинами 6-9 ст. 118 ЗК України визначено процедуру одержання земельних ділянок у власність із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, яка передбачає: подачу громадянином клопотання до органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування такого дозволу, погодження проекту землеустрою та його державна експертиза (в разі необхідності), реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність.

Зокрема, згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 1 ст. 121 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У п. 8 ст. 186 ЗК України зазначено, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У п. 14 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказано, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Згідно ізст. 5 вказаного Закону учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. У ст. 6 зазначені особи, які належать до учасників бойових дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно із специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Разом з Тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , реалізуючи своє право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель комунальної власності, звернувся із заявою до Головного управління Держземагенства у Черкаській області про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га ріллі у приватну власність в адміністративних межах Полянецької сільської ради за межами с. Полянецьке Уманського району для ведення особистого селянського господарства.

18 листопада 2015 року ОСОБА_1 було направлено відповідь про те, що Полянецька сільська рада не заперечує у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки, як учаснику АТО.

В подальшому, Уманською райдержадміністрацією позивачу було надано відповідь про те, що його звернення щодо отримання погодження на земельну ділянку розглянуто юридичним відділом райдержадміністрації спільно з управлінням Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області та роз`яснено, що ним до клопотання про передачу йому земельної ділянки необхідно подати графічні матеріали, із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), які позивачем додані не були.

Згідно письмової відповіді Уманської районної ради від 01 вересня 2016 року, представником керівника ФГ «Калюст» Коломійцем Ю.С. було прийнято рішення надати погодження про передачу у приватну власність орендованої ним земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства учаснику АТО ОСОБА_1 , що знаходиться за межами села Полянецьке Уманського району Черкаської області.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_1 обґрунтовував підстави свого звернення до суду зокрема і положеннями ч. 2 ст. 149 ЗК України для вирішення питання про надання письмової згоди землекористувача для вилучення земельної ділянки.

В апеляційній скарзі також вказано, що суд безпідставно не прийняв доводи позивача на положення ч.2 ст.149 ЗК України, як на підставу звернення до суду.

Надаючи оцінку таким доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до положень ст.149 ЗК України визначено порядок вилучення земельних ділянок із постійного користування, згідно якого земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку.

Отже, вказана норма передбачає вилучення земельних ділянок із постійного користування, згідно якого земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням певного органу виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками.

Суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки в даному випадку будь-якого рішення про вилучення земельної ділянки із користування ОСОБА_2 . Полянецькою сільською радою не приймалось, то ненадання останнім, як землекористувачем, згоди на передачу земельної ділянки у власність позивача не є підставою для вирішення спору в судовому порядку.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У відповідності до вимог ст. 2 ЗУ «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відносини, пов`язані з орендою земельних ділянок, на яких розташовані цілісні майнові комплекси підприємств, установ і організацій державної або комунальної власності, а також заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим, та їх структурних підрозділів, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбаченихЗаконом України «Про оренду державного та комунального майна».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що згідно ст. 9 Закону України «Про оренду землі» не допускається відчуження орендованих земельних ділянок державної або комунальної власності без згоди на це орендаря.

Судом враховано, що 02 червня 2008 року між ОСОБА_2 (Орендар) та Уманською районною державною адміністрацією в особі тимчасово виконуючого обов`язки голови державної адміністрації Стопхая Ю.С. (Орендодавець) укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 02 червня 2008 року, що зареєстрований в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України 03 червня 2008 року за № 07.

На підставі рішення комісії по вибору, вилученню (викупу) і наданню земельних ділянок Уманської райдержадміністрації від 21 грудня 2007 року, розпорядження Уманської райдержадмінінстарції Черкаської області № 414 від 29 грудня 2007 року ОСОБА_2 прийнято в трокове платне користування одну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 17,1881 га ріллі із земель запасу полянецької сільської ради Уманського району, яка знаходиться поза межами села Полянецьке Уманського району Черкаської області.

Відповідно до додаткової угоди від 30 січня 2018 року про внесення змін до договору оренди від 02 червня 2008 року, в оренду було передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної форми власності з кадастровим номером :03:000:1453 площею 1,8964 га, розташованої за межами населенго пункту, в адміністративних межах Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області. Строк дії договору оренди вище вказаної земельної ділянки до 03 червня 2025 року.

ОСОБА_2 як орендар добросовісно використовує земельну ділянку, виконує всі умови Договору оренди та своєчасно і в повному обсязі сплачує орендну плату.

Отже, підстави для припинення права користування відповідачем земельною ділянкою, на отримання якої претендує позивач відсутні.

Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу в своєму рішенні на те, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язок орендаря земельної ділянки надання громадянам нотаріально засвідченого погодження земельної ділянки, яка на законних підставах перебуває в його оренді та за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки із користування.

Діями відповідача як законного орендаря, в даному випадку права позивача жодним чином не порушуються і висновок районного суду про те, що такий спосіб захисту прав позивача помилковий через невиконання останнім усіх вимог ст.ст. 118, 122 ЗК україни є правильним, оскільки у землекористувача відсутній обов`язок надавати згоду на передачу земельної ділянки, відсутнє також рішення Полянецької сільської ради про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання її у власність ОСОБА_1 . Власниками земельної ділянки є інші особи, а відповідач є лише орендарем і права оренди на земельну ділянку не позбавлений, а тому в разі задоволення позову будуть порушені права відповідача (як орендаря), який належним чином виконує умови договору оренди земельної ділянки, оскільки останній повідомляв позивача про можливий виділ йому земельгної ділянки із орендованих ним земель, але з певною умовою, а саме передачу ділянки у власність лише після закінчення строку дії договору оренди, тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є правильним і підстав для скасування такого висновку суду суд апеляцінйоїх інстанції не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки такі доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 08 вересня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко