Житомирський апеляційний суд
Категорія 69 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 295/17251/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 липня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , що був зареєстрований 12.08.2010; стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В обґрунтування вимог вказала, що спільне життя сторін не склалось, подружжя проживає окремо та не веде спільного господарства, позивач на примирення не згодна та переконана, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. В обгрунтування вимоги про стягнення аліментів посилалась на те, що дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. Вказала, що відповідач працює, проте на теперішній час його місце роботи їй не відоме. Зазначила, що спору між нею та відповідачем щодо визначення місця проживання дитини немає.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 липня 2022 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що був зареєстрований 12.08.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1174.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.12.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн, а також на користь держави - в розмірі 992,40 грн.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів скасувати. Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності та не надав належної оцінки його заяві про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою. Зазначає, що позивачка не надала доказів того, що дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. У зв`язку із повномасштабним воєнним вторгненням на територію України 24.02.2022, він відвіз дитину в м. Чернівці, де перебував разом із нею до 03.04.2022. Крім того вказує, що доводи позивачки про відсутність спору щодо визначення місця проживання дитини є безпідставними, оскільки він має бажання, щоб дитина проживала разом із ним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що у рішенні суду першої інстанції надано належну оцінку заяві про відкладення розгляду справи від відповідача. Наголошує, що відповідач в апеляційній скарзі вказує, що він був із донькою до 03.04.2022 у м. Чернівці, проте не заперечує факт, що наразі донька проживає разом із матір`ю. Вказує, що відповідачем не подано до суду заяви про визначення місця проживання дитини, а тому спір відсутній. Крім того ОСОБА_2 не надано жодних доказів, що він опікується життям своєї доньки.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині стягнення аліментів.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 12.08.2010 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 липня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.

Сторони не проживають разом, а дитина ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю, що відповідачем не спростовано.

Вирішуючи спір в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції вказав, що оскільки відповідач зобов`язаний брати участь в утриманні неповнолітньої дочки, з метою забезпечення права неповнолітньої дитини на належне утримання, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину з 08.07.2017 не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність правових підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини.

Визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів, який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо.

Стягуючи аліменти у розмірі ј частини з усіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, судом першої інстанції враховано обов`язок батька брати участь в утриманні неповнолітньої дочки, з метою забезпечення права неповнолітньої дитини на належне утримання.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідачем не доведено, що він надавав постійну матеріальної допомогу своїй дочці, а додані то апеляційної скарги копії квитанцій про переказ коштів не свідчать, що ці кошти перераховувались як аліменти на утримання дитини і що такі перекази носять регулярний характер.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо наявності спору між сторонами про визначення місця проживання дитини не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами в розумінні положень ст. 81 ЦПК України.

Відповідач не надав будь-яких письмових доказів на підтвердження того, що донька проживає разом із ним. Натомість, зазначає в апеляційній скарзі, що має бажання, щоб дитина проживала із ним, що свідчить про те, що дочка проживає із матір`ю.

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду про задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів у розмірі ј частини з усіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм як матеріального, так і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді