Справа № 127/8946/21
Провадження № 22-ц/801/1554/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотилюк Олексій Вільямович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Венгрин О. О. в залі суду в м. Вінниці, повне судове рішення складено 27 червня 2022 року,

у цивільній справі № 127/8946/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформацію, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, зобов`язання видалити з вільного доступу у соціальних мережах відеозаписи, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що у період з вересня 2020 ОСОБА_2 зі своєї сторінки в соціальній мережі Facebook (https://www.facebook.сom/andrey.turko.5) поширює недостовірну інформацію щодо нього шляхом проведення та оприлюднення відеотрансляцій, у яких розповсюджує відомості, які не відповідають дійсності, ганьблять його гідність, честь та ділову репутацію, завдають моральної шкоди та душевних страждань.

На своїй сторінці у соціальній мережі Facebook ОСОБА_2 розповсюджує такі відомості відносно позивача:

1) 14.09.2020 (8:37) «обманул партнеров и заставил подписать новый статут ЖБК») (https: //www.facebook.com/21962/videos/787938/);

2) 27.09.2020 (13:13) «такими вопросами не должны заниматься такие мошенники как Юра» (https://www.facebook.соm/21962/videos/ 070502/);

3) 24.12.2020 (08:00) «получать коррупционную выгоду»;

4) 24.12.2020 (14:42) «3 человека украли дом у 105 людей...3 человека украли у громады»(https://www.facebook.соm/21962/videos/612714/);

5) 27.12.2020 (08:10) «деньги с карманов людей на проживание в Киеве всей семьей...закупили оборудование по 1,5 тысячи долларов за ноутбук» (https://www.facebook.com/21962/videos/897920/);

6) 14.01.2021 (13:34) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (https://www.facebook.сom/21962/videos/ 024059/);

7) 02.02.2021 (04:01) « ОСОБА_3 обманул всех, не только переселенцев, но и всех своих знакомых, он всегда обманывал, это проходимец, и это просто мелкий жулик был, а сейчас он хочет стать крупным жуликом» (https://www.facebook.сom/21962/videos/ 401985/);

8) 02.02.2021 (02:03) «маленький Гитлер ...злобное чудовище, беспринципное циничное существо»;

9) 02.02.2021 (3:45) «я его подозреваю в коррупции...надо выяснить, сколько было бюджетных мест, было 2 человека, а числилось 4»;

10) 02.02.2021 (4:04) «распоряжался гуманитарной помощью, которая выписывалась на одних людей, а расписывалась на других, которые не получали ее, эти факты тоже имеются;

11) 02.02.2021 (5:50) «он еще помощник народного депутата... вот у вас в Виннице на местном уровне есть токсичный человек» (https://www.facebook.com/21962/videos/952670/);

12) 08.02.2021 (19:30) «инвалидные коляски списывают на абсолютно здоровых людей, которые знают, что они получили инвалидную коляску ...это подло»;

13) 08.02.2021 (20:14) «ты подонок и негодяй... Юра ...мы заставим тебя понять это»;

14) 08.02.2021 (20:35) «когда выяснится, что ты вор» (https://www.facebook.com/21962/videos/523724/).

Крім того, у відеотрансляції 24.12.2020 (22:20) ОСОБА_2 , не наводячи ніяких доказів, приписує позивачу авторство негативних висловів, які він, в свою чергу, ніколи не робив, а саме: «мы коммерческая структура, которая спиздила землю обманным путем в обладминистрации, у города украли землю, выдурили деньги».

Також відповідач без згоди позивача записав його голос на диктофон та вмикав відповідний запис під час відеотрансляції на своїй сторінці у мережі Facebook 21.09.2020 (03:53) (https: //www. facebook. сom /21962/ videos/ 616803/), супроводжуючи власними неправдивими негативними коментарями. Крім того, під час відеотрансляції 21.09.2020 (03:30) відповідач визнає, що власноруч отримав запис незаконним способом.

Позивач вважає, що поширена відповідачем інформація є негативною, недостовірною та порушує особисті немайнові права позивача, ганьбить його честь, гідність, завдає шкоди діловій репутації та спричиняє моральні страждання позивачу та членам його родини у зв`язку з наступним. У своїх відеотрансляціях відповідач наводить інформацію про те, що позивач «вор», «получает коррупционную выгоду», «мошенник», «использует деньги с карманов людей на проживание в Киеве всей семьей», та також вказує інформацію щодо закупівлі оргтехніки за 1500,00 доларів США, щодо порушень при розподілі гуманітарної допомоги та незаконного заволодіння землею, яка не відноситься до оціночних суджень ОСОБА_2 та містить факти, які свідчать про протиправність діянь позивача, вчинення ним кримінальних правопорушень, що не відповідає дійсності. Станом на дату подання позовної заяви позивач до кримінальної відповідальності не притягався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

З 2017 року позивач є засновником та членом ОК «ЖБК «Спільна справа», у незаконних діях кооперативу, відповідач звинувачує ОСОБА_1 14.01.2021 (13:34) у своїй відеотрансляції відповідач стверджує, що «ЖСК незаконно завладело землей», що не відповідає дійсності. Єдиною земельною ділянкою, яка належить ОК «ЖБК «Спільна справа» на праві користування, є земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:065:0034, яка передана Вінницькою міською радою в оренду ОК «ЖБК «Спільна справа» для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, терміном на 3 роки. Тобто, земельна ділянка набута на законних підставах.

Крім того, у своїх відеотрансляціях на сторінці у соціальній мережі Facebook відповідач використовує для характеристики позивача такі вирази як: «маленький Гитлер», «злобное чудовище», «беспринципное циничное существо», «токсичный человек», «подонок и негодяй», «проходимец», «жулик», які доводяться до відома необмеженого кола осіб, знецінюють позивача як людину та особистість, принижують його честь та гідність, що завдає позивачу душевних хвилювань та страждань. Члени родини позивача також емоційно страждають від розповсюдження стосовно нього принизливих та образливих висловлювань, які стають відомими їх друзям та колегам.

Просить визнати недостовірною інформацію стосовно ОСОБА_1 , яка міститься у відеозаписах за авторством ОСОБА_2 на його сторінці у соціальній мережі Facebook (https://www.facebook.сom/andrey.turko.5) за наступними посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_1 /;

ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_2 /;

ІНФОРМАЦІЯ_4

ІНФОРМАЦІЯ_5 НОМЕР_3 /;

ІНФОРМАЦІЯ_6

ІНФОРМАЦІЯ_7

ІНФОРМАЦІЯ_7

ІНФОРМАЦІЯ_8

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1 , повідомивши про ухвалене судове рішення у даній справі із проголошенням резолютивної частини судового рішення не пізніше 10 днів з дня набрання ним законної сили у відеотрансляції на сторінці ОСОБА_2 у соціальній мережі ІНФОРМАЦІЯ_8 (https://www.facebook.eom/andrey.turko.5).

Зобов`язати ОСОБА_2 видалити з вільного доступу на власній сторінці у соціальній мережі ІНФОРМАЦІЯ_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 відеозаписи за наступними посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_1 /;

ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_2 /;

ІНФОРМАЦІЯ_4

ІНФОРМАЦІЯ_10

ІНФОРМАЦІЯ_11 /videos/ НОМЕР_3 /;

ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_8

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 36000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації: визнання недостовірною інформацію, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, зобов`язання видалити з вільного доступу у соціальних мережах відеозаписи, відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з матеріалів справи та доказів наданих суду, пояснень свідків, встановлено, що інформація, яку поширив відповідач (визначена позивачем в позовній заяві) не конкретизована (не йдеться у ній чітко про позивача, не зазначено його прізвища, іноді згадується ОСОБА_3 , іноді юридична особа, іноді три особи, без зазначення, хто це саме), містить оціночні судження відповідача, припущення, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Не погоджуючись із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2022 року, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотилюк О. В., подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мали значення для справи, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають обставинам справи, а також судом допущено суттєві порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що у справі за позовом ОСОБА_1 суд першої інстанції не встановлював обставин: чи є поширення інформації сумлінним, а інформація точною та достовірною; у випадку, коли у поширеній інформації зазначається ім`я особи, його посада та звинувачення в конкретному злочині чи є достатнє фактичне обґрунтування поширеної інформації/висловлювань. Суд неповно з`ясував обставини, які мали значення для справи (а деякі з них не з`ясовував взагалі), відповідно, висновки його не відповідають матеріалам справи, що становить підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Вказує, що у випадку, коли щодо особи публічно висловлено заяву, яка містить пряме або опосередковане звинувачення у вчинені злочину, що не підтверджено перевіреними фактами, це тягне за собою порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач є автором усіх зазначених у позовній заяві матеріалів/інформації, який цього факту не заперечував. Також відповідач вказував на те, що у своїх повідомленнях (відео) він мав на увазі саме позивача ОСОБА_1 . Це підтвердили також усі свідки у їх показах згадувалась одна й та ж сама конкретна фізична особа позивач, а не невідома/невстановлена особа на ім`я « ОСОБА_5 ». І відповідач по справі і свідки впевнено пов`язували особу позивача з ГО «ОП «Спільна справа» та ОК ЖБК «Спільна справа», що також дає можливість ідентифікувати особу, згадувану у матеріалах відповідача, саме як позивача ОСОБА_1 . Разом з тим, поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності, оскільки вона не підтверджується жодними зібраними в справі доказами. Поширена інформація не є оціночними судженнями відповідача. а подавались ним, як констатація фактів. які можуть і мають бути доведені належними доказами. Ця інформація є негативною, оскільки у своїй сукупності створює стійке негативне враження у суспільства про позивача як про людину, яка своїми вчинками порушує приписи закону та неодноразово вчинила злочини. У поширеній відповідачем інформації щодо позивача згадуються, як мінімум, шахрайство, отримання корупційної вигоди, порушення чинного законодавства при розподілі гуманітарної допомоги, крадіжки. Тому поширена інформація безпосередньо порушує особисті немайнові права позивача і завдає шкоди його честі, гідності та ділової репутації. Зміст висловлювань відповідача у відео, які були предметом розгляду в цій справі, є таким, що містить інформацію про нібито причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень, що не відповідає дійсності. За відсутності вироку суду відносно позивача поширення відповідачем вказаної інформації порушує презумпцію невинуватості та негативно впливає на немайнові права позивача.

Відтак вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зокрема зазначає, що з апеляційної скарги не вбачається, які саме обставини, що мають значення для справи, неповно з`ясовані судом при розгляді ним справи та не доведені; які саме висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та яким саме (обставинам); у чому полягає порушення судом норм процесуального права і як таке порушення (у разі наявності) вплинуло на правильність рішення суду; яка норма матеріального права неправильно застосована (не застосована).

У судовому засіданні представника позивача адвокат Мотилюк О. В. вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 24.05.2019 є головою ОК «ЖБК «Спільна справа» (а.с.12-14, 16-18).

29.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з заявою, згідно з якою з вересня 2020 року у соціальній мережі Facebook відповідач ОСОБА_2 почав активно розповсюджувати недостовірну інформацію про діяльність організації та органів управління, безпосередньо голову громадської організації «Об`єднання переселенців «Спільна справа», ОСОБА_1 . Постійно обзиває його крадієм, шахраєм, корупціонером і при цьому нічим не обґрунтовує ці звинувачення. ОСОБА_2 підбурює людей поширювати недостовірні дані щодо засновників організації. Безпідставні обвинувачення в шахрайстві та розкраданні бюджетних коштів, принизливі висловлювання в сторону голови організації, принижують честь і гідність та шкодить діловій репутації організації.

Талон-повідомлення єдиного обліку №1575 свідчить про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_1 від 29.01.2021 (а.с.21).

Згідно з заявою про злочин від 17.05.2021, яка зареєстрована Відділом поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за №8265, свідок ОСОБА_6 звернувся до поліції щодо переданої ОК «ЖБК «Спільна справа» в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.62-66).

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису, на якому зафіксовані відеотрансляції ОСОБА_2 встановлено, що інформація, яку поширює відповідач, є його оціночними судженнями, оскільки в тексті він розмірковує, застосовуючи слова «або ..., або... Крім того, з відеозапису не зрозуміло, якої саме особи стосується інформація, що висвітлена на відео (поширюється). Іноді ОСОБА_2 звертається до ОСОБА_7 без зазначення прізвища особи, іноді йдеться про юридичну особу, іноді згадується три особи («три человека») (а.с.106).

Оцінюючи вказані докази в їх сукупності та логічному взаємозв`язку з іншими доказами, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки інформація, яку поширив відповідач (визначена позивачем в позовній заяві) не конкретизована (не йдеться у ній чітко про позивача, не зазначено його прізвища, іноді згадується ОСОБА_3 , іноді юридична особа, іноді три особи, без зазначення, хто це саме), містить оціночні судження відповідача, припущення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції й відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, поданого на захист ділової репутації, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканність ділової репутації, належить позивачеві.

Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (частина третя статті 277 ЦК України).

Проте звертаючись до суду за захистом свого цивільного права, позивач у прохальній частині просить визнати недостовірною інформацію, спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача видалити з вільного доступу на власній сторінці у соціальній мережі відеозаписи за посиланнями без конкретизації такої інформації, без вказівки на те, яка саме інформація має бути визнана судом недостовірною.

Крім того, статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції.

Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Європейський суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції.

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

У справі « Дюльдін і Кіслов проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини другої статті 10 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства».

Обмін контентом в інтернеті є частим способом спілкування та соціальної взаємодії. Цей обмін не завжди переслідує якусь конкретну комунікативну мету або цілі.

При цьому учасники дискусії спорять, надають свої відповіді і спростування щодо тверджень опонентів, а тому такі дії не направлені саме на поширення інформації, що є обов`язковим елементом юридичного складу правопорушення, для складу якого є необхідним наявність сукупності обставин, що може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації особи.

А за відсутності умислу, такі фактори як аудиторія, яка ознайомилася з інформацією, та соціальний контекст не є вирішальними.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у своїх відеозверненнях неодноразово запрошував позивача до дискусії щодо суспільно-значимого питання переселенців будівництва житла, просив надати необхідну інформацію з цього питання для загального ознайомлення, а оскільки така інформація не надавалася, виражав власну думку щодо якості виконуваних функцій організації, отриманих результатів тощо.

Судова колегія апеляційного суду прийшла до висновку, що попри те, що судження викладені в соціальних мережах носили критичний характер та були викладені з деякими припущеннями, позивач не має підстав вважати себе ображеним, оскільки викладені судження пов`язані з виконанням ним своїх повноважень голови обслуговуючого кооперативу, а відповідач не перевищив обмежень, встановлених ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також її розуміння, що викладені у відповідних рішеннях Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дослідивши обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають судові витрати, відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотилюк Олексій Вільямович, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник