КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 364/14/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5820/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Моргун Г.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

07 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересахОСОБА_2 на ухвалу Володарського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року за заявою про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати,-

В С ТА Н О В И В :

У січні 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив розірвати договір оренди землі від 11 листопада 2016 року, що розташована в Київській області, Володарського району, в межах Ожегівської сільської ради, з кадастровим номером :01:006:0005, площею 2,902 га, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , номер запису про інше речове право 17619393. Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди землі від 11.11.2016 року в розмірі 9 454,13 грн.

Разом з позовною заявою представник позивача подала заяву про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що 11.11.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі, згідно з яким в оренду було передано земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0005, яка належить позивачу на праві власності. Договір було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з умовами цього договору, названа земельна ділянка передалася орендарю в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, без зміни цільового призначення, строком на 7 років. Орендна плата, з урахуванням індексації, становить 2 968,33 грн.і вноситься один раз на рік не пізніше 1 грудня поточного року.

Вважає, що відповідач порушила умови цього договору оренди, зокрема, в частині своєчасної виплати орендної плати за період 2016-2021 роки, а відтак позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати, посилаючись на вказані вище обставини та на ст. ст. 149, 150, 153, 154, 157 ЦПК України, просивнакласти арешт та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0005, яка належить ОСОБА_3 на праві власності, а також заборонити ОСОБА_2 користуватися зазначеною земельною ділянкою, а саме здійснювати будь-який обробіток ґрунту, вирощування сільськогосподарських культур та/або збирати врожай на даній земельній ділянці.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Забезпеченопозов шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0005, яка належить ОСОБА_3 на праві власності;

- заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:006:0005, яка належить ОСОБА_3 на праві власності,

- заборони відповідачу ОСОБА_2 користуватися земельною ділянкою, кадастровий номер :01:006:0005, яка належить ОСОБА_3 на праві власності.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу в частині заборони ОСОБА_2 користуватися земельною ділянкою, кадастровий номер :01:006:0005, яка належить ОСОБА_3 на праві власності скасувати, в іншій частині ухвалу суду залишити без змін, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що забезпечення позову у такий спосіб не узгоджується з метою вжиття заходів забезпечення позову, яка закріплена у ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Вказав, що позивачем у заяві не обґрунтовано, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку та заборону користуватися нею може зашкодити виконанню рішення суду у справі, предметом якої є розірвання договору оренди.

Вважає, що заявник шляхом вжиття заходів забезпечення позову фактично намагається позбавити відповідача можливості здійснити обробіток та засівання спірної земельної ділянки.

Зазначає, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка наразі перебуває у зареєстрованому користуванні ОСОБА_2 , а договір оренди земельної ділянки станом на дату подання не розірвано, тому вважає, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову не є співмірними із предметом спору, який у даному випадку виник між сторонами, і за своїм змістом і способом фактично є вирішенням спору по суті, що відповідно до наведеної норми ч. 10 ст. 150 ЦПК України є неприпустимим.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено, що предметом позову в даній справі є розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати. Договір між сторонами укладений 11.11.2016 року, згідно з яким в оренду було передано земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0005, яка належить позивачу на праві власності. Договір було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з умовами цього договору, названа земельна ділянка передалася орендарю в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, без зміни цільового призначення, строком на 7 років. Орендна плата, з урахуванням індексації, становить 2 968,33 грн і вноситься один раз на рік не пізніше 1 грудня поточного року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвала суду оскаржується в частині забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 користуватися земельною ділянкою, кадастровий номер 32216801:01:006:0005, яка належить ОСОБА_3 .

В іншій частині ухвала суду не оскаржується і судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та того, що невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Відповідно до статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Встановлено, що предметом позову є розірвання договору оренди землі та стягнення коштів за договором оренди.

Згідно умов договору оренди, ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, без зміни цільового призначення. Договір укладено строком на 7 років.

Позовні вимоги про розірвання договору оренди та стягнення коштів, позивач обґрунтовує тим, що відповідачем порушено умови щодо сплати орендної плати.

У позовній заяві ОСОБА_3 не ставить питання про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачу користуватися земельною ділянкою порушить права останньої, які вона має на підставі договору оренди земельної ділянки, який на момент вирішення питання про забезпечення позову не визнаний недійсним та не розірваний.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 користуватися належною ОСОБА_3 земельною ділянкою, що перебуваєв оренді за договором оренди, укладеним між сторонами, оскільки така заборона позбавляє відповідача на весь час вирішення спору використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору оренди, який на даний час є чинним і презумпція правомірності якого у встановленому законом порядку не спростована (стаття 204 ЦК України).

Таким чином, суд першої інстанції порушив право відповідача на користування земельної ділянкою, та надав перевагу позиції позивача ще до моменту вирішення справи по суті, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є мотивованими та обґрунтованими.

Враховуючи, встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачу користуватися земельною ділянкою не є співмірним із позовними вимогами, ухвала в цій частині постановлена з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересахОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Володарського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року - в частині забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 користуватися земельною ділянкою, кадастровий номер :01:006:0005, яка належить ОСОБА_3 на праві власності скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в цій частині відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді