ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6200/22 Справа № 209/3320/21 Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог по предмету спору відділ формування та ведення реєстру територіальної громади місті Кам`янської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог по предмету спору відділ формування та ведення реєстру територіальної громади місті Кам`янської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, мотивуючи його тим, що 05 травня 1991 року її батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі ордеру №424 від 23 квітня 1991 року на їх сім`ю була видана квартира АДРЕСА_1 . До списку осіб, які вселилися за ордером з правом на площу за вказаною адресою внесені: її мати ОСОБА_5 , її батько ОСОБА_6 , її брат ОСОБА_7 та вона, як донька квартиронаймача, ОСОБА_8 .

Зазначала, що з часу отримання вказаної квартири, основним її квартиронаймачем до 2003 року була її мати, а після її смерті до жовтня 2020 року її батько. У 2001 році, маючи іншу сім`ю, вона знялась з реєстрації в батьківській квартирі та до 2014 року мешкала за іншою адресою. У 2014 році вона повернулася до сім`ї батька і брата, мешкала разом з ними до їх смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько), вела спільно з ними господарство, мала спільний бюджет, сплачувала за квартиру від імені батька, і мешкає зараз в їх родинній квартирі.

Вказувала, що за час життя її брат одружився з ОСОБА_9 , яка не мешкала у вищевказаній квартирі, але зареєструвала свою малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Звернувшись після смерті брата до ЦНАПу з метою її реєстрації в квартирі по АДРЕСА_2 , їй було відмовлено та роз`яснено, що для її реєстрації в квартирі необхідна згода всіх зареєстрованих осіб, зокрема згода їх невістки ОСОБА_9 , як законного представника малолітньої ОСОБА_4 , що була зареєстрована в їх квартирі. Відповідної згоди на її реєстрацію у квартирі ОСОБА_9 не надала, відмовилась з нею спілкуватися і виписати свою доньку з квартири, мешкаючи за іншою адресою.

Посилаючись на те, що вона тривалий час з 2014 року мешкала з батьком і братом у своїй родовій квартирі, як член їх сім`ї, при її вселені було дотримано порядок вселення, була згода брата і батька на її проживання з ними, вважає, що в неї виникло право на користування батьківською квартирою на законних підставах, а тому просила суд визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для реєстрації у вказаній квартирі та внесення відповідних змін до особового рахунку.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином усіх обставин даної справи. Наполягала на тому, що вона неналежний відповідач у справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Вказувала, що позов є недоведеним належними та допустимими доказами. Якщо позивач дійсно проживала у батьківській квартирі з 2014 року то чому вона не зареєструвалась у ній за життя батька та брата, та порушила правила щодо своєчасного реєстрування за новим місцем свого проживання.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі ордеру на жиле приміщення №424 від 23 квітня 1991 року, ОСОБА_5 та її чоловіку ОСОБА_6 на їх сім`ю була надана квартира АДРЕСА_1 .

До списку осіб, які вселилися за ордером з правом на площу за вказаною адресою, внесені: ОСОБА_5 (мати позивача), ОСОБА_6 (батько позивача), ОСОБА_7 (брат позивача) та позивач ОСОБА_8 , що підтверджується копією особового рахунку № НОМЕР_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 , виданого Будинком щастя м.Дніпродзержинська 02 березня 1973 року, а/з №604, свідоцтвом про народження ОСОБА_11 серії НОМЕР_3 , виданого Адамівською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області 20 жовтня 1978 року, а/з №37 (а.с.9,13).

В подальшому, 04 квітня 1998 року, позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 та у зв`язку з чим змінили прізвище з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м.Дніпропетровська, а/з №182 (а.с.10).

Місцевим судом також установлено, що згідно заяви у 2001 році, маючи іншу сім`ю, позивач ОСОБА_3 знялась з реєстрації в батьківській квартирі та до 2014 року мешкала за іншою адресою, а у 2014 році повернулася до сім`ї батька і брата, та мешкала разом з ними по АДРЕСА_2 до їх смерті, вела спільно з ними господарство, мала спільний бюджет та сплачувала за квартиру від імені батька, що підтверджується копією акту про проживання без реєстрації ОСОБА_3 від 25 листопада 2020 року, актом №367 про проживання без реєстрації ОСОБА_3 від 20 серпня 2021 року та копіями квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с.14,15, 16-29).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7 (брат позивача), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), а/з №252 (а.с.11). За життя ОСОБА_7 одружився з ОСОБА_9 та 23 лютого 2016 року в квартирі по АДРЕСА_2 , була зареєстрована його донька, онука квартиронаймача ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ» від 05 жовтня 2021 року (а.с.53).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 (батько позивача та квартиронаймач квартири по АДРЕСА_2 ), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), а/з №774 (а.с.12).

19 серпня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до Центру надання адміністративних послуг м.Кам`янське із заявою про реєстрацію місця проживання по АДРЕСА_2 , але у реєстрації місця проживання позивачці було відмовлено на підставі пункту 11 Правил реєстрації місця проживання (а.с.32-33).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачка вселилась у спірну квартиру як член сім`ї наймача, на підставі виданого її батьку ордеру на склад їх сім`ї, в тому числі і на її вселення, була зареєстрована, постійно та тривалий час проживала у спірному житлі, так само позивач не користується іншим житловим приміщенням на момент звернення її до суду, інших зареєстрованих членів сім`ї у спірній квартирі, крім малолітньої племінниці позивача ОСОБА_16 , не встановлено, при цьому права малолітньої ніяким чином вселенням позивача до свого житла порушуватися не будуть, права користування квартирою у майбутньому малолітня племінниця не позбавляється, а тому позивачка не втратила право користуватися спірною квартирою, що відповідає положенням ст.ст.64,71,106 ЖК України та має право на визнання за нею права на проживання. Зазнавав, що право на проживання особи у жилому приміщенні автоматично породжує право на реєстрацію.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

За змістом частин 1,2 статті 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За статтею 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем- житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так позивач зазначає, що на підставі ордеру на жиле приміщення №424 від 23 квітня 1991 року, ОСОБА_5 та її чоловіку ОСОБА_6 на їх сім`ю була надана квартира АДРЕСА_1 . У 1991 році вона вселилась до спірної квартири як член сім`ї квартиронаймача. У 2001 році добровільно знялася з реєстраційного обліку у спірній квартирі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідний ордер, на який посилаються позивачка, надано не було.

Після того як вона добровільно знялася з реєстраційного обліку у спірній квартирі та виїхала з неї, вона втратила права на користування квартирою у встановленому законом порядку.

Посилання позивачки на те, що у 2014 році вона повернулась до батьківської квартири та стала проживати разом з батьком та братом однією сім`єю та вести спірне господарство не дає підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки вони належним чином не доведені.

З долученої до позову копії паспорту вбачається, що вона була знята з реєстрації 29 грудня 2020 року (а.с.6). В той же час у заяві про реєстрацію місця проживання від 19 серпня 2021 року зазначає адресу реєстрації АДРЕСА_3 (а.с.33).

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що винили в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Брат позивачки, який був зареєстрований та проживав у спірній квартирі, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батько, який також був зареєстрований та проживав у спірній квартирі, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивач не зазначає чому, у разі якщо вони дійсно проживали однією родиною та вели спільне господарство, питання про її реєстрацію не вирішувалось за їх життя.

Суд позбавлений можливості встановити обставин, за наявності яких у позивачки виникло право на користування жилим приміщенням.

Позивачка не довела факту набуття нею, відповідно до норм ЖК України, права на користування спірною квартирою. Зокрема письмова згода на вселення позивача у спірну квартиру з 2014 року в матеріалах справи відсутня.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що особа зареєстрована у спірній квартирі є неналежним відповідачем у даній справі відхиляються.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, взявши до уваги доводи апеляційної скарги в частині відсутності правових підстав для задоволення позову, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, з позивачки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 488 грн.60 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог по предмету спору відділ формування та ведення реєстру територіальної громади місті Кам`янської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 488 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.