Справа № 214/2389/22
2/214/3658/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 вересня 2022 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:головуючого судді Ковтун Н.Г.

при секретарі Фартушній Є.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №214/2389/22 за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Товкун Альона Вікторівна до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог Первинна профспілкова організація відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на свою користь 6618,07 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та витрати на правову допомогу в сумі 1 850,00 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що він з 15.11.1995 року працює на підприємстві відповідача на різних посадах. З 12.03.2003 року працює машиністом тепловозу у цеху експлуатації.

За період з 2017-2021 роки йому надавалась щорічна тарифна відпустка та він користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі. За невідомих йому обставин, йому не була надана матеріальна допомога у повному обсязі, лише у розмірі: за 2017 рік 2241,77 грн., за 2018 рік 2709,58 грн., за 2019 рік 2714,46 грн., за 2020 рік 2995,12 грн., за 2021 рік 4540,00 грн. А мала бути у розмірі: за 2017 рік 3200,00 грн., за 2018 рік 3723,00 грн., за 2019 рік 4173,00 грн., за 2020 рік 4723,00 грн., за 2021 рік 6000,00 грн.

Він є членом Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України Первинної профспілкової організація відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця». 18.06.202106.01.2022 позивач звернувся до голови ППО Вільної профспілки машиністів України Криворізького локомотивного депо Вервеса В.В. з проханням врегулювання питання щодо отримання недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення. Надалі ОСОБА_1 було повідомлено ОСОБА_2 , з аналогічного питання ще у вересні 2019 профспілка вже зверталася дог Відповідача та отримала відповідь, що до даних правовідносин застосовується прийнята 31.03.2017 року спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілки організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 про застосування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами , величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Тобто, відповідач допускає тривале порушення прав працівників.

Позивач вважає, що відповідач свідомо порушив умови щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, встановлені пунктом 3.1.5. Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011.

Зауважує, що дія Колективного договору продовжена у 2020 році і до укладання колективного договору АТ «Укрзалізниця».

Пунктом 3.1.5 Колективного договору встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом».

Згідно з п. 1.4. Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» , тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1 600,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 000,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1 860,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 325,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1921,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2401,25 грн

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2 102,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 627,50 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2 270,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2837,50 грн.

У зв`язку з чим, він змушений звернутись до суду за захистом своїх трудових прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами.

В ухвалі про відкриття провадження від 13 червня 2022 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала, позовна заява та додатки до неї були надіслані відповідачу належним чином.

Представник відповідача скористався своїм правом і надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі зважаючи на наступне. Так, зазначено, що зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є вирішення питання про порушення законних прав та інтересів позивача через недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі, не менше мінімальної заробітної плати, як це було раніше передбачено Колективним договором, тобто цей спір виник з підстав виконання (невиконання) колективного договору, а тому відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» цей спір є колективним трудовим спором, а тому вказана справа взагалі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України викладеними в ухвалі від 07.05.2009 у справі №6-22269св08; Великої Палати Верховного Суду в постанові від 01.10.2019 року по справі №916/2721/18 та Верховного Суду від 01.10.2019 року у справі №479/58/19. Крім того, зазначено, що п. 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за №60/11 від 24.10.2011 встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. В подальшому, відповідно до п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-УІІІ від 06.12.2016 року, встановлено що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, передбачених колективним договором усіх рівнів. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. У відповідності до вищезазначеного спільною вказівкою голови правління «Укрзалізниця», члена Правління та голови Профспілки залізничних транспортних будівельників України від 29.03.2017 року №Ц/6-25/713-17 та спільною постановою керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01 квітня 2017 року замість мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Таким чином, у відповідності до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, вказаний вище Колективний договір в частині виплати матеріальної допомоги у розмірі не менше мінімальної заробітної плати є недійсним, оскільки прямо суперечить положенням п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Отже, Відповідач вважає, що будь-яких порушень при нарахуванні позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення допущено не було, позаяк фактичний розмір матеріальної допомоги на оздоровлення не змінювався, а змінилась лише розрахункова величина.

Разом з тим, представником Відповідача до відзиву на позов було долучено клопотання про застосування до виниклих правовідносин строків позовної давності

Представник третьої особи будучи повідомленим належним чином, жодних пояснень до суду не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.11.1995 року працює на підприємстві відповідача на різних посадах. З 12.03.2003 року працює машиністом тепловозу у цеху експлуатації ( а.с. 11).

Як убачається зі змісту позову та Відповідачем не заперечується, позивачу з 05 жовтня 2017 року по 17 листопада 2017 року, з 06 вересня 2018 року по 18 жовтня 2018 року, з 21 березня 2019 року по 09 квітня 2019 року, з 24 квітня 2020 року по 13 травня 2020 року та з 06 вересня 2021 року по 07 жовтня 2021 року надавалась щорічна тарифна відпустка до якої нараховувалась матеріальна допомога на оздоровлення.

Згідно наявних в матеріалах справи табуляграм за жовтень 2017 року, вересень 2018 року, квітень 2019 року, серпень 2020 року та вересень 2021 року, позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: за 2017 рік у розмірі 2241,77 грн., за 2018 рік у розмірі 2709 грн. 58 коп., за 2019 рік у розмірі 2714 грн. 46 коп., за 2020 рік у розмірі 2995 грн. 12 коп. та за 2021 рік у розмірі 4540 грн. 00 коп. (а.с.12-16).

Не погоджуючись із виплаченим розміром матеріальної допомоги, позивач 06 січня 2022 року звернулась із заявою до Голови ППО Вільної профспілки машиністів України Криворізького локомотивного депо Вервеса В.В. з проханням посприяти щодо врегулювання питання отримання недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки (а.с.17).

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, профкоми Профспілки залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів України Криворізького локомотивного депо від імені трудових колективів звертались до директора Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та голови Дорожньої профспілкової організації із вимогою за вих. №56 від 06.09.2019 року щодо приведення у відповідність до чинного законодавства розміру матеріальної допомоги на оздоровлення до вказаних в діючих колективних договорах та щодо здійснення перерахунку матеріальної допомоги на оздоровлення з 01 квітня 2017 року по теперішній час кожному працівнику та повернення незаконно недоплаченої частки зазначеної допомоги (а.с.20).

Отже, звертаючись до суду з позовом про стягнення з Відповідача недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення, позивач посилалась на те, що Відповідачем були порушені умови Колективного договору щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому п. 3.1.5 Колективного договору.

Згідно ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст. 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Так, згідно з п. 3.1.5. Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за №60/11 від 24.10.2011 року, дія якого була продовжена на 2022 рік, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. В окремих випадках матеріальна допомога на оздоровлення у більшому розмірі може встановлюватись начальником залізниці (а.с.18-19).

Однак, як убачається з матеріалів справи та не заперечується Відповідачем, відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01 квітня 2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом».

Між тим, згідно з п. 1.4. вказаного Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття вказаної спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць - на рівні 1600 грн., а відтак, 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2100 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1860 грн., а тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2325 грн. 00 коп..

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1921 грн., при цьому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2401 грн. 25 коп.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2102 грн., при цьому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2627 грн. 50 коп.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2270 грн., при цьому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2837 грн. 50 коп.

Таким чином, прийняття 31 березня 2017 року спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01 квітня 2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством, а відтак указана постанова повинна була прийматись не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент її прийняття мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн. та була більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Разом з тим, суд зауважує, що розмір мінімальної заробітної плати є більшим, ніж 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом і в наступні спірні роки (2018, 2019, 2020, 2021), за які позивачу нараховувалась та виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення, а тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, яка погіршує становище працівників, а саме п. 3.1.5. Колективного договору.

При цьому, суд не приймає доводи Відповідача стосовно того, що п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів.

Так, ст. 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 22, 58 Конституції України, ст. 9 КЗпП України, суд вважає, що нові закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих законів, договорами про працю не мають зворотної сили.

Як зазначалося вище, відповідно до Законів України «Про державний бюджет України на 2017 рік», «Про державний бюджет України на 2018 рік», «Про державний бюджет України на 2019 рік», «Про державний бюджет України на 2020 рік», «Про державний бюджет України на 2021 рік», встановлений розмір мінімальної заробітної плати по Україні був вищим, ніж 125 відсотків прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого законом, а відтак, врахування положень п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» при нарахуванні та виплаті, в даному випадку, позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення погіршує її становище, зменшуючи розмір належної їй до виплати допомоги, а тому не мають зворотної сили та не можуть бути застосовані при визначенні розміру такої допомоги.

Твердження ж Відповідача про те, що, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-УІІІ від 06.12.2016 року, фактичний розмір матеріальної допомоги на оздоровлення не змінювався, а змінилась лише розрахункова величина, суд не приймає до уваги, оскільки такі спростовуються вище викладеним як такі, що потягли зміну реального розміру виплаченої позивачу матеріальної допомоги, позаяк замість того, щоб отримати за 2017 рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 3200 грн. 00 коп., позивач отримав лише 2241, 77 грн., недоотримавши при цьому 958 грн. 23 коп., замість того, щоб отримати за 2018 рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 3723 грн. 00 коп., позивач отримала лише 2709 грн. 58 коп., недоотримавши 1013 грн. 42 коп., замість того, щоб отримати за 2019 рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 4173 грн. 00 коп., позивач отримав лише 2714 грн. 46 коп., недоотримавши - 1458 грн. 54 коп., замість того, щоб отримати за 2020 рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 4723 грн. 00 коп., позивач отримав лише 2995 грн. 12 коп., недоотримавши - 1727 грн. 88 коп. та замість того, щоб отримати за 2021 рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 6000 грн. 00 коп., позивач отримала лише 4540 грн. 00 коп., недоотримавши при цьому 1460 грн. 00 коп.

Не приймає до уваги також суд посилання Відповідача на недійсність у відповідності до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, положень колективного договору в частині виплати матеріальної допомоги, як таких, що суперечать п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки відповідно до ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. При цьому, стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагає судової процедури визнання їх недійсними.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання Відповідача на позиції судів вищих інстанцій, а саме викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №916/2721/18, оскільки сторонами у вказаній справі є первинна профспілкова організація та роботодавець, а спір виник щодо визнання недійсним пункту колективного договору, яким, як стверджує позивач, визначено порядок здійснення господарської діяльності Підприємства, в ухвалі Верховного Суду України від 07.05.2009 року у справі №6-22269св08, згідно якої конфлікт виник між однією з профспілкових організацій, діючих на підприємстві та підприємством (роботодавцем) щодо невчинення останнім дій, направлених на переукладення колективного договору та в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №479/58/19, позаяк у вказаній справі спір виник між первинною профспілковою організацією працівників ліцею та ліцеєм (роботодавцем) про визнання недійсним колективного договору на 2018-2023 роки.

Стосовно клопотання представника Відповідача щодо застосування до виниклих правовідносин строків позовної давності суд зазначає, що таке клопотання також задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що положеннями п. 3.1.5. Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні саме на момент виплати допомоги, суд вважає за необхідне при визначенні позивачу розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розмірів мінімальної заробітної плати по Україні встановлених на 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки, а тому приходить до висновку, що з Відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена останній матеріальна допомога на оздоровлення в загальному розмірі 6618 грн. 07 коп., що складається з: 958 грн. 23 коп. - недоплаченої допомоги за 2017 рік, 1013 грн. 42 коп. - недоплаченої допомоги за 2018 рік, 1458 грн. 54 коп. - недоплаченої допомоги за 2019 рік, 1727 грн. 88 коп. - недоплаченої допомоги за 2020 рік, 1460 грн. 00 коп. недоплаченої допомоги за 2021 рік.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з Відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Стосовно вимоги про стягнення з Відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, судом установлено, що 22 березня 2022 року між адвокатом Товкун А.В. та позивачем було укладено Договір про надання правової допомоги №22/03 (а.с.25-29).

На підтвердження витрат, понесених на правничу допомогу, суду було надано акт №1 про надання правової допомоги від 22.03. 2022 року та розрахункову квитанцію серії ААЛ №059972 від 22.03.2022 року, згідно з якими адвокат надав клієнту наступні послуги: усна консультація щодо підстав для звернення до суду 350 грн. та складання позовної заяви, ксерокопіювання її та доданих до неї документів у кількості відповідно до кількості сторін у праві та подання позовної заяви до суду 1500 грн. (а.с.31-32).

Між тим, представник Відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив про не співмірність витрат на правничу допомогу та необхідність їх зменшення, однак, враховуючи викладене та надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з Відповідача на його користь витрат на правничу допомогу, суд не вбачає підстав для зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки вважає, що розмір понесених позивачем витрат є співмірним із складністю справи та обсягом робіт наданих адвокатом, виконання яких підтверджено відповідним актом.

Відтак, з Відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1850 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Товкун Альона Вікторівна до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог Первинна профспілкова організація відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення- задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік у загальному розмірі 6618 грн. 07 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1850 грн. 00 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів.

Рішення набирає законної після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», юридична адреса: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, .

Третя особа: Первинна профспілкова організація вільної профспілки машиністів України Криворізького локомотивного депо Придніпровської залізниці, юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Серафимовича, буд. 93, .

Повний текст рішення складено 12 вересня 2022 року.

Суддя Н.Г.Ковтун