Номер провадження 2/754/428/22
Справа №754/6310/21
РІШЕННЯ

Іменем України

25 серпня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Гринчак О.І.

за участю: секретаря судових засідань Чехун Ю.В.

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та спонукання до вчинення певних дій,

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2021 року ОСОБА_3 через представника - адвоката Скольського В.В. звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить:

- вселити позивачку в квартиру АДРЕСА_1 відповідно до реєстрації;

- зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди у праві проживання, користування квартирою гр. ОСОБА_3 , та надати їй ключі від квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача ОСОБА_1 не чинити і в подальшому перешкод у праві проживання, користування квартирою гр. ОСОБА_3 , та надавати їй ключі від квартири АДРЕСА_1 після заміни замків вхідних дверей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є дочкою відповідача. Зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Через сварки на підставі зловживання алкоголем з боку відповідача, була вимушена проживати до свого повноліття разом із матір`ю в квартирі бабусі за іншою адресою. Стан взаємовідносин з відповідачем був напружений, останній не допускав і не допускає позивачку до квартири, незважаючи на те, що вона там зареєстрована і постійно проживала багато років. 30.06.2020 позивачка звернулася за допомогою до Деснянського УП ГУНП м. Києві щодо усунення обмеження доступу до квартири. 10.07.2020 від Деснянського УП ГУНП у м. Києві надійшла відповідь № 12151/125/49-2020, в якій запропоновано звернутися до суду. 30.07.2020 приблизно о 20:00 год. позивачка спробувала потрапити до квартири, але не змогла, оскільки двері ніхто не відчинив, ключів від квартири в неї не було, у телефонній розмові відповідач відмовився впускати її до квартири, відмовився надати ключі, обґрунтованих пояснень не надав. Подальші спроби поговорити телефоном і домовитися про проживання позивачки за адресою її реєстрації на умовах відповідача не призвели до жодних домовленостей. Основними тезами відповідача було нагадування того факту, що від нього пішли разом із матір`ю, і тепер він нікого не впустить. Якщо є претензії чи вимоги, навіть законні, - треба звертатися до суду. Позивачці зі слів відомо, що, приблизно в 2011 році, відповідач отримав у власність квартиру за договором дарування. Документи їй не надає. Іншого постійного житла позивачка не має.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_3 та відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче засідання на 14 червня 2021 року.

10 червня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , як таку, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 ; в позові ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та спонукання до вчинення певних дій просить відмовити.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 було розірвано шлюб в судовому порядку 04.12.2020 з матір`ю позивачки ОСОБА_4 , оскільки не проживали однією сім`єю з 03 вересня 2017 року. Позивачка та син відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пішли жити разом з матір`ю ОСОБА_4 у її квартиру. Відповідач працював офіційно на роботі, і оскільки на аліменти дружина не подавала, то він з`ясував у бухгалтера та юристів умови виплати аліментів, та самостійно перераховував дані кошти щомісяця на користь своєї дочки, що нині є позивачкою. Відповідач вказує, що до повноліття дочки вживав усіх заходів для спілкування та приймав участь у її вихованні, оплачував навчання. Позивачка всіляко ухилялася від стосунків з ним, не хотіла провідувати, на сімейні свята не запрошувала, з святковими днями та днем народження не вітала. Оскільки дочка на момент розірвання шлюбу батьків уже досягла 15 років та вважала себе дорослою, то вона сама вибрала з ким їй жити, та могла самостійно приїжджати до відповідача в квартиру. Ключі від квартири вона мала. 13.03.2020 позивачці (дочці відповідача), ОСОБА_3 , виповнилося 18 років. Вона стала повнолітньою. Але з того часу вона до квартири відповідача не заїхала, речей не завезла, на утримання квартири та на комунальні платежі коштів на надавала, чим порушила вимоги ст. 156 Житлового кодексу України. Тобто, дочка повністю відмовилася від стосунків з відповідачем та не опікувалася квартирою, де раніше проживала. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року продовжено ОСОБА_1 строк на подання зустрічної позовної заяви. Прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та спонукання до вчинення певних дій.

Підготовчі засідання відкладалися 14 червня 2021 року та 07 липня 2021 року.

27 липня 2021 року від представника ОСОБА_3 - адвоката Скольського В.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. У відзиві зазначається, що три роки тому ОСОБА_1 фактично виселив членів своєї сім`ї ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), замінив замки в квартирі та нікого не впускав. Жити в квартиру бабусі ОСОБА_3 разом із матір`ю і братом пішла не через своє бажання, будучи, тим більше, неповнолітньою, а через те, що батько ОСОБА_1 неодноразово вчиняв скандали та сварки. З 2017 року та до повноліття ОСОБА_3 , її батько ОСОБА_1 приймав участь лише в частковій сплаті за її навчання, але майже не спілкувався і не приймав ніякої участі у вихованні. Питання про те, з ким жити 15-ти річній ОСОБА_3 ніколи не ставилось, оскільки шлюб між батьками не був розірваним, і члени подружжя не змінювали місця реєстрації. Після 13.03.2020 ОСОБА_3 неодноразово намагалася не просто приїхати в квартиру батька, а хоча б мати доступ до тих своїх речей, які залишилися в квартирі АДРЕСА_1 . Ключі в неї були, але замки в квартирі були змінені, а батько ОСОБА_1 жодного разу не впускав до квартири, спілкуючись в загальному коридорі біля ліфту, або, інколи, по телефону. ОСОБА_3 була готовою домовитися про утримання квартири, не дивлячись на те, що вона, як студентка, не має ніяких доходів, проходить курс навчання, і навпаки потребує матеріальної допомоги від батьків. Будь-яким чином опікуватися квартирою батька ОСОБА_3 не мала можливості, оскільки її туди батько не допускав. Ніякої домовленості щодо проживання з матір`ю у ОСОБА_3 ніколи не було, проживання в іншому місці - було вимушеним заходом.

Ухвалою суду від 20.09.2021, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.11.2021.

У судове засідання 22.11.2021 з`явилися представник позивача (за первісним позовом), відповідач та його представник (за первісним позовом) та надали пояснення по суті справи. У розгляді справи оголошено перерву до 03.12.2021.

У судове засідання 03.12.2021 з`явилися позивач та її представник (за первісним позовом), відповідач та його представник (за первісним позовом). ОСОБА_3 надала пояснення по суті справи. У розгляді справи оголошено перерву до 15.12.2021.

У судовому засіданні 15.12.2021 оголошено перерву до 21.01.2022.

У судовому засіданні 21.01.2022 оголошено перерву до 18.02.2022 за клопотанням представника позивача для надання йому процесуальної можливості підготувати клопотання про поновлення строку для подання доказу та направлення копії доказу стороні відповідача.

21.01.2022 від представника відповідача надійшло клопотання, в якому представник просить при ухваленні рішення врахувати наведені в клопотанні норми права.

У судове засідання 18.02.2022 з`явилися відповідач та його представник. Позивачка до суду не з`явилася, від її представника через електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Розгляд справи відкладено на 14.03.2022.

Судове засідання 14.03.2022 не відбулося. Наступне судове засідання призначено на 24.05.2022.

У судове засідання 24.05.2022 з`явилися відповідач та його представник (за первісним позовом). Однак позивачка чи її представник (за первісним позовом) до суду не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 25.08.2022.

У судове засідання 25.08.2022 з`явилися відповідач та його представник (за первісним позовом). Позивачка чи її представник (за первісним позовом) до суду не з`явилися, про розгляд справи позивачка повідомлялася належним чином шляхом надсилання поштової кореспонденції на адресу, вказану нею у позовній заяві, проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивачки, яка повідомлена про судове засідання належним чином та не повідомила суду причини своєї неявки.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування, серія та номер: 1-5240, виданому 26.09.1995, видавник: державний нотаріус 19-ї Київської державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2021 № 262166356 (а.с. 87).

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04.04.2002 (а.с. 38). Тобто, ОСОБА_3 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, з 19 березня 2009 року по теперішній час зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 11601794 від 31.01.2020 (а.с. 7).

Як зазначає відповідач у зустрічній позовній заяві, з 03 вересня 2017 року, позивачка ОСОБА_3 , його син ОСОБА_5 почали проживати разом з їхньою матір`ю ОСОБА_4 у її квартирі. На підтвердження цієї обставини відповідач надав пояснення сусідів (а.с. 45, 46) та Акт житлово-експлуатаційної дільниці № 302 (а.с. 47).

Водночас, позивачка також у своїй позовній заяві підтверджує той факт, що вона до свого повноліття не проживала за місцем своєї реєстрації та не проживає і на даний час, підтвердженням чого є її позовна заява, зокрема, з вимогою про вселення у спірну квартиру.

Отже, суд приходить до висновку, що доведеним є факт того, що ОСОБА_3 після досягнення свого повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 не проживала у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 395 Цивільного кодексу України речовими правами на чуже майно є, право користування (сервітут).

Відповідно до положень статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Положеннями частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка до своєї позовної заяви надала лише заяву від 30.06.2020 адресовану начальнику Деснянського УП ГУНП у місті Києві, в якій зазначається про те, що 30 червня 2020 року вона з 20:00 до 21:00 приблизно, намагалася зайти в квартиру, де вона зареєстрована, думаючи, що її батько ОСОБА_1 знаходиться в квартирі і її не впускав; ключі їй надати відмовився, по телефону повідомив, що її не впустить. Де він знаходився на момент розмови їй невідомо.

10.07.2020 від Деснянського УП ГУНП у м. Києві надійшла відповідь № 12151/125/49-2020, в якій повідомлено, що у ході перевірки підстав для внесення даних до єдиного реєстру досудових розслідувань не виявлено; оскільки вбачаються цивільно-правові відносини, то рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За приписами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи єдино наданий позивачкою доказ на підтвердження її позовних вимог, а саме заяву від 30.06.2020, суд зауважує, що така заява містить лише припущення позивачки про те, що відповідач перебував у спірній квартирі і не впускав її туди. Об`єктивних доказів, як-то: актів житлово-експлуатаційної дільниці, показань свідків, відеодоказів, тощо на підтвердження того факту, що відповідач за первісним позовом дійсно чинив їй перешкоди у доступі до її зареєстрованого місця проживання позивачкою не наданою.

З огляду на зазначене, підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_3 судом не встановлено.

Водночас вбачаються підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_3 після досягнення повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає понад один рік (13.03.2021) без поважних причин, витрат на утримання цієї квартири не несе, має інше місце проживання з 03.09.2017 за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому, з позовом про вселення звернулася до суду лише 21.04.2021, тобто після спливу одного року з моменту досягнення повноліття.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та спонукання до вчинення певних дій, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 - РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 - РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19.09.2022.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК