Справа № 497/228/22
Провадження № 2/497/259/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Раца В.А.,

секретаря - Божевої І.Д.,

розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Центр культури та дозвілля" Болградської міської ради Одеської області про визнання незаконним, скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та зобов`язання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2022 року представник позивача Чаленко І.Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі нотаріально завіреної довіреності від 17.12.2020 року за номером в реєстрі №3016 (а.с.24), звернувся до суду з цим позовом та просив постановити судове рішення, яким:

- визнати незаконним і скасувати наказ КЗ «Центр культури та дозвілля» Болградської міської ради Одеської області від 31.01.2022 року № 14/од про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді завідуючого музею "Бойової слави";

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час незаконного відсторонення від роботи на підставі наказу від 31.01.2022 року № 14/од, з часу відсторонення 01.02.2022 року до часу фактичного виконання судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення за один місяць середньої заробітної плати.

Представник посилається на те, що позивач з 16.02.2021 року і по теперішній час працював завідуючим музею «Бойової слави» КЗ «Центр культури та дозвілля» Болградської міської ради Одеської області. Повідомленням №1 від 10.01.2022 року позивача було повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 для працівників комунальних підприємств, із попередженням про відсторонення від роботи без виплати заробітної плати, у випадку ненадання до зазначеного строку документів на проведення щеплення від COVID-19. Позивачем керівнику комунального закладу 24.01.2022 року було подано під підпис вмотивовану відмову від участі в медичному експерименті. Згідно Наказу від 31.01.2022 року № 14/од, позивача відсторонено від роботи з 01.02.2022 року без збереження заробітної плати на підставі Повідомлення №1 від 10.01.2022 року без зазначення строку, на який його відсторонено. Позивач вважає цей наказ незаконним, тому підлягаючим скасуванню.

Ухвалою суду від 09.02.2022 року по справі було відкрите загальне позовне провадження та призначено до підготовчого провадження.

25.02.2022 директор КЗ «Центр культури та дозвілля» Болградської міської ради Одеської області Коршок О. надала до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені вимоги просить залишити без задоволення в повному обсязі, мотивуючи тим, що 26 жовтня 2021 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 1096 від 20.10.2021 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236», пунктом 19 якої передбачено доповнення до Постанови пунктом 41-б щодо контроля керівника державних органів та інше за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, а також відсторонення від роботи працівників та державних службовці, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких щеплень. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.11.2021 року № 2664 Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням було доповнено новими пунктами 7-9, а саме органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ та організацій. Наказ набрав чинності 31.01.2022 року. 10.01.2022 року ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис та вручено йому повідомлення №1 про відсторонення від роботи працівників, що підлягають обов`язковій вакцинації згідно наказів МОЗ та ухиляються від неї, з 31 січня 2022 року. 24 січня 2022 року ОСОБА_1 повідомив директора про відмову від ризикованого медичного втручання, а також категоричної відмови від «брати участь в такому небезпечному експериментальному медичному втручанні і ризикувати своїм здоров`ям». 31 січня 2022 року директором було визначено працівників, які відмовляються або ухиляються від щеплень проти COVID-19 та видано накази про відсторонення їх від роботи на підставі ст.46 КЗпП України, тощо. Тимчасове увільнення працівника від виконання ним трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Відсторонення працівника не веде до повного припинення трудових відносин із ним. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце, про що окремо зазначене в пункті 2 наказу № 14-к від 31.01.2022 року. Тому вимога щодо поновлення на роботі не є коректною, так як позивача не було звільнено з посади, а лише вивільнено. Представник також не вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час відсторонення його від роботи.

24.03.2022 року директор КЗ «Центр культури та дозвілля» Болградської міської ради Одеської області Коршок О. своєю заявою повідомила, що 09 березня 2022 року ОСОБА_1 за телефоном було поінформовано про можливість допущення його до виконання завдань за посадою у зв`язку з введення з 24.02.2022 року воєнного стану, та видано відповідний наказ № 28-к «Про допущення до роботи ОСОБА_1 », який було доведено до відома ОСОБА_1 під підпис 10 березня 2022 року.

Ухвалою суду від 20.07.2022 року підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання надали спільну заяву про розгляд справи за відсутності сторін, позовні вимоги підтримали, за виключенням п.2 прохальної частини позовної заяви щодо поновлення позивача на роботі, оскільки з моменту оголошення воєнного стану в Україні, дію Постанови КМУ № 1236 було зупинено та позивача поновлено на посаду.

Представник відповідача - директор КЗ «Центр культури та дозвілля» Болградської міської ради Одеської області Коршок О.В., в судове засідання надала заяву про розгляд справи за відсутності сторін, заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст.43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Так, судом встановлено, що позивач перебуває з відповідачем у трудових відносинах та на даний час займає посаду завідуючого музеєм Боєвої Слави (Наказ № 4-к від 15.02.2021 року), що підтверджується копією його трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , дата заповнення 14.06.2006 року (а.с.20-22).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 (зі змінами), наказу МОЗ від 04.10.2021 року № 2153 та з метою належного інформування працівників комунальних підприємств, установ та організацій відповідно до Переліку організацій, представники яких підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19, директор КЗ «Центр культури та дозвілля» Коршок О.В. 10 січня 2022 року Повідомленням №1 інформувала працівників закладу про те, що до 30 січня 2022 року вони повинні надати керівництву один з документів, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання. У випадку не надання жодного переліченого в повідомленні документу, з 31 січня 2022 року їх відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП. 12.01.2022 ОСОБА_1 ознайомився під підпис з Повідомленням про відсторонення від роботи працівників, що підлягають обов`язковій вакцинації згідно наказів МОЗ та ухиляються від неї, з 31 січня 2022 року, в тому числі й він ОСОБА_1 (а.с.14)

24 січня 2022 року ОСОБА_1 надав на ім`я директора письмову заяву про відмову від ризикованого медичного втручання, тобто письмово повідомив керівництво, що він не бажає вакцинуватися та його відсторонення від роботи на його думку буде протиправним та фактично є примусом його до участі в небезпечному медичному експерименті (а.с.15-18).

В зазначений вище строк ОСОБА_1 не надав роботодавцю довідки про профілактичне щеплення проти COVID-19, а також не пред`явив медичний висновок про абсолютні протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Окрім цього 31.01.2022 року надав письмову відмову від проведення профілактичного щеплення (а.с.58).

У зв`язку з відмовою позивача від виконання вимог щодо обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, керуючись ст.46, ст.94 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153, п.41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, директор КЗ «Центр культури та дозвілля» Коршок О. видала наказ «Про відсторонення від роботи працівників, що підлягають обов`язковій вакцинації» №14/од від 31.01.2022, яким ОСОБА_1 - завідувача музеєм, відсторонено від роботи з 01.02.2022 на період до усунення причин, які зумовили відсторонення, без збереження заробітної плати, але зі збереженням робочого місця (а.с.19).

З даним наказом позивач ознайомився під підпис без зазначення дати.

У пунктах «а», «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватися про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 83.

В подальшому Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.11.2021 року № 2664 Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням було доповнено новими пунктами 7-9 такого змісту: «7. Органів місцевого самоврядування; 8. Закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності; 9. Комунальних підприємств, установ та організацій». Цій наказ був офіційно оприлюднений в офіційному віснику України 31.12.2021 року та відповідно набрав чинності 31.01.2022 року.

Пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08.11.2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці»; відсторонення працівників здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Можливість відсторонення від роботи у зв`язку з не проходженням щеплення також підтверджується висновками ЄСПЛ у подібних справах, а саме у серпні 2021 року ЄСПЛ відхилив запит про вжиття тимчасових заходів, поданий 672 французькими пожежниками, щодо закону, який передбачає вимогу про обов`язкову вакцинацію для ряду професій, з подальшим відстороненням від роботи в разі її недотримання (Abgrall and 671 Others v. France, запит під заявою № 41950/21).

Також, у вересні 2021 року ЄСПЛ розглянув два запити про вжиття тимчасових заходів, які подані медичними працівниками, щодо їхнього обов`язку вакцинації проти Covid-19 для того, щоб мати змогу продовжувати працювати. Згідно з правилом № 39 Регламенту Суду медики просили застосувати тимчасові заходи та негайно зупинити впровадження закону. Проте, ЄСПЛ відхилив ці прохання, аргументуючи задоволення подібних запитів лише у тих випадках, якщо заявники можуть зіткнутися з реальним ризиком нанесення шкоди (Kakaletri and Others v. Greece, запит під заявою № 43375/21, Theofanopoulou and Others v. Greece, запит під заявою № 43910/21).

Розглядаючи вказаний спір слід також взяти до уваги, правові висновки Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 року у справі № 337/3087/17, за якими завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей. У спорі, що розглядався, індивідуальне право (інтерес) батьків дитини відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права дитини на здобуття освіти, в тому числі в дошкільних закладах, протиставляється загальному праву (інтересу) інших батьків та їх дітей, які провели щеплення перед направленням дитини для здобуття освіти в дошкільних закладах, з метою забезпечення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантоване статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

У постанові від 17.04.2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

Як вбачається з матеріалів справи, а також встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 відмовився від проходження щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, відповідних документів щодо протипоказань організму від такого щеплення роботодавцю не надав.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, провівши оцінку аргументів та доводів сторін дійшов висновку, що оскаржуваний наказ, який прийнятий на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, є правомірним та виданий відповідно до закону.

Наказ про відсторонення ОСОБА_1 від роботи був виданий з метою забезпечення з 31.01.2022 допуску до роботи працівників комунальних закладі, що пройшли щеплення або ж надали відповідні документи про абсолютні протипоказання до щеплення. Вказані обмеження прав, на думку суду, можуть допускатись задля забезпечення суспільних інтересів, в тому числі здоров`я нації та суспільства.

Слід зазначати, що вимога роботодавця про надання сертифікату про профілактичне щеплення проти COVID-19 або медичного висновку про абсолютне протипоказання до такої вакцинації, не є втручанням в приватне життя позивача, оскільки така вимога не суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини.

Право на медичну таємницю закріплене в Основах законодавства України про охорону здоров`я. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Право на таємницю про стан здоров`я, закріплене у статті 286 ЦК України. Разом з тим, інформації про COVID-сертифікат та щеплення в переліку документів, що підпадають під медичну таємницю, в українському законодавстві немає. Відтак, COVID-сертифікат не є медичною таємницею.

Аналізуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення його від роботи.

Як вбачається зі змісту відзиву на період запровадження воєнного стану в Україні, призупинено дію наказу МОЗ від 04.10.2021 року №2153 від 04.10.2021 року, а тому позивач допущений до виконання своїх посадових обов`язків, тобто причини, що зумовили відсторонення працівника від роботи усунуті.

Однак, суд не вбачає підстав для закриття провадження в справі у зв`язку із відсутністю предмету спору (п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України), так як позивач був повернутий на робоче місце у зв`язку із введення воєнного стану, проте спірний наказ є чинним, не був скасований відповідачем самостійно та, на думку позивача, продовжує порушувати його права, а тому спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням позицій сторін та наданих доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє позивачеві у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в тому числі у зобов`язанні відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час незаконного відсторонення від роботи, як похідної вимоги від першої.

На підставі вищевикладеного та керуючись 2,5,10-13,18,141,258-259,263-265ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу "Центр культури та дозвілля" Болградської міської ради Одеської області про визнання незаконним, скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та зобов`язання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 08.09.2022 року.

Суддя В.А. Раца