КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5047/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року, постановлену під головуванням судді Коваль О.А.,-

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

Позивач просила: розірвати договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є., 29 серпня 2014 року за реєстровим № 15-836, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з ОСОБА_1 ; скасувати обтяження заборону на нерухоме майно, яка була накладена згідно договору довічного утримання (догляду), посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є., 29 серпня 2014 року за реєстровим № 15-836, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення доказів.

Позивач просила витребувати у Державної прикордонної служби України відомості про перетин кордону України ОСОБА_2 за період з 01 вересня 2014 року по 08 листопада 2021 року.

Заява обґрунтована тим, що зазначений доказ може підтвердити перебування відповідача за кордоном, та відповідно невиконання нею умов договору довічного утримання (догляду) від 29 серпня 2014 року, пов`язаних з утриманням та доглядом за ОСОБА_1 .

На запит представника позивача, Державна прикордонна служба України відмовила у наданні запитуваної інформації, оскільки вона є конфіденційною. Крім того, повідомлено, що термін зберігання відомостей про перетин державного кордону України становить 5 років.

Отже позивач самостійно не може отримати відомості.

Позивач зазначає, що відмова у забезпеченні доказів, позбавляє позивача засобу доказування позовних вимог.

Вказані докази мають значення для вирішення справи, виходячи зі змісту, підстав та предмету позову.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення доказів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що ухвала суду законна та обґрунтована.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила.

ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено, що втручання в конфіденційну інформацію про особисте життя людини, в даному випадку є виправданим, та що заявлена інформація матиме значення саме як доказу у вирішенні спору.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору довічного утримання (догляду), а саме п. 7 договору, в тому числі не відвідування позивача, не забезпечення належним харчуванням, грошима, ліками.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення доказів, позивач зазначила, що відомості про перетин кордону України ОСОБА_2 за період з 01 вересня 2014 року по 08 листопада 2021 року є доказом, який може підтвердити обставини перебування відповідача за кордоном та відповідно невиконання умов оспорюваного договору, пов`язаних з утриманням та доглядом.

Зазначений доказ позивач не може отримати самостійно.

Згідно ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти;

4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні;

5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів;

6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази;

7) перелік документів, що додаються до заяви.

Чинне процесуальне законодавство України мітить норми, які забезпечують право учасника справи на допомогу від уповноваженого органу в отриманні та збереженні доказів, які особа в подальшому використає в ході розгляду справи на підтвердження своїх вимог або заперечень. Тобто, на підтвердження своїх вимог або заперечень учасник справи повинен подати докази, в тому числі шляхом забезпечення доказів, що стосуються предмету доказування.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та фактичних обставин справи, у суду першої інстанції не було правових підстав відмовляти у забезпеченні доказів.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 23 грудня 2021 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до Святошинського районного суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко