Провадження № 2/752/383/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 червня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

у липні 2018 року ТОВ "Перший український експертний центр" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 10 745,50 гривень, інфляційних втрат у розмірі 2527,25 гривень, 3% річних в сумі 627,52 грн.

Свої вимоги, які в подальшому збільшив, обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 28.08.2006 року відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . Згідно рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15.08.2012 р.), житловий будинок АДРЕСА_2 переданий в експлуатацію організації ТОВ «Перший український експертний центр». Позивачем 05.05.2017 року зазначений будинок було передано на баланс ОСББ «Ломоносова НОМЕР_6» та на момент передачі, згідно з розрахунком, існувала заборгованість по оплаті за житлово-комунальних послуг, яка відповідачем, не була сплачена в добровільному порядку.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.06.2017 року у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Перший український експертний центр» відмовлено.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив суд стягнути вказану заборгованості з відповідача в примусовому порядку.

17.09.2018 року відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач ОСОБА_2 (19 червня 2018 року прізвище змінено на « ОСОБА_3 » на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ) (а.с. 120, зв.) надіслала відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог з підстави їх необґрунтованості. Зазначила, що позивачем надавались послуги неналежної якості, на що вона та інші співвласники неодноразово скаржилися. Не погоджується з розрахунком заборгованості з якого неможливо з`ясувати за якими тарифом нараховувалась послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Між сторонами відсутні договірні відносини. Просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, а саме до періоду до 19.07.2015 року.

У травні 2019 року представник позивача надіслала письмові пояснення, у яких підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Вказала на те, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору. Звернула увагу, що ТОВ «Перший український експертний центр» направляв лист на адресу ОСОБА_2 про укладення договору, однак договір з відповідачкою не підписаний. Також представник позивача стверджує, що нарахування за спожиті житлово-комунальні послуги нараховувалися згідно з чинними в спірний період Розпорядженнями КМДА.

У заяві про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Перший український експертний центр» 18651 грн та втрати від інфляції і 3% річних.

У судове засідання, призначене на 21.06.2022 року сторони не з`явилися повторно, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися.

Приймаючи до уваги, що позивач та відповідачка скористалися своїм правом подачі процесуальних заяв пов`язаних із розглядом заявлених ТОВ «Перший український експертний центр» до ОСОБА_4 позовних вимог про стягнення заборгованості, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити рішення на підставі наявних у ній даних.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з витягом № 3 з протоколу засідання Правління ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 15.08.2012 р. № 29 на засіданні було погоджено ДП «ЕКОС» передачу експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр» будинків разом з інженерними мережами в існуючому стані згідно наданого переліку, у тому числі будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Відповідно до акту приймання передачі житлового комплексу від 01.12.2012 року вказаний будинок було передано на баланс позивача (а.с.14-17).

Як вбачається з акту прийому-передачі квартири інвестору від 12.05.2006 року, замовник будівництва АТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» передав ОСОБА_2 , як інвестору, яка сплатила 100 % вартості нерухомого майна, квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 22).

ОСОБА_2 є власницею квартири № НОМЕР_5 за зазначеною вище адресою на підставі свідоцтва про право власності від 28 серпня 2006 (а.с. 21).

У відзиві на позов, ОСОБА_2 повідомила про зміну прізвища на « ОСОБА_3 » на підтвердження чого надала копію свідоцтва про реєстрацію 19 червня 2018 року її шлюбу з ОСОБА_5 (а.с.120 зворот).

Відповідно до правил статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

У відповідності до вимог ст. 322 ЦК України, власник зобов"язаний утримувати майно , що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2009 року № 5 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, зазначений обов`язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги, а також брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території, проведенню ремонту, визначений нормами ЖК України, а саме ст. ст. 68, 156, 162.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - укласти з виконавцем послуг договір, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, підготувати та укласти із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Статтею 11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг.

Як вбачається з матеріалів справи позивач надсилав відповідачці лист від 11.09.2013 про укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій разом з проектом типового договору, затвердженого постановою КМУ від 20.05.2009 № 525 (а.с. 158-159). Однак між сторонами договір по квартирі АДРЕСА_1 , не укладено.

Позивачем було вчинено дії на користь відповідачки - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачкою таких послуг, а відповідачка знаходиться у фактичних договірних відносинах із позивачем.

Так, за приписами статей 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг у повному обсязі.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження №61-63св18).

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги»

Позивачем ТОВ «Перший український експертний центр» на підставі акту приймання - передачі житлового комплексу від 05 травня 2017 року вказаний вище будинок було передано на баланс ОСББ "Ломоносова НОМЕР_6". У п. 6 Акту зазначено, що водопровід, каналізація, системи тепло та електропостачання знаходяться в технічно-справному, робочому стані (а.с. 18).

Судом встановлено, що позивач ТОВ «Перший український експертний центр» до передачі 05.05.2017 року житлового комплексу в управління ОСББ, забезпечувало надання відповідачці житлово-комунальних послуг до переліку яких належать утримання будинку та прибудинкової території, про що відповідачка отримувала відповідні рахунки на оплату.

Факт надання послуг по утриманню будинку за адресою: АДРЕСА_2 та прибудинкової території саме ТОВ «Перший український експертний центр» підтверджується наявними у матеріалах справи договорами про надання відповідних послуг, укладеними з ТОВ «Перший український експертний центр», актами надання послуг, актами здачі-приймання робіт, актами про виконання робіт, наданих стороною позивача (а.с.24-55).

Будь-яких заяв щодо не проживання відповідачки у зазначеній вище квартирі, а також відмов від споживання житлово-комунальних послуг від відповідачки на адресу позивача не надходило.

На момент передачі, згідно розрахунку заборгованості, за відповідачкою існувала заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, яка не була сплачена.

У відповідності до ст. 16 Закону "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги надаються безперебійно. Також, в ст. 18 Закону "Про житлово-комунальні послуги"вказано, що у разі порушення виконавцем умов Договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта - претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Суд не приймає до уваги наданий відповідачкою акт-претензію про неналежне надання або ненадання послуг від 21 січня 2015 року (а.с. 101), складений та підписаний ОСОБА_2 , як споживачем, та трьома споживачами - особами, які проживають в будинку № НОМЕР_6 , у зв`язку з неприбуттям представників позивача, оскільки матеріали справи не містять заяву, яка б підтверджувала виклик представників ТОВ «Перший український експертний центр» для складення і підписання такого акта-претензії.

Отже, твердження сторони відповідача про те, що позивачем надавались послуги неналежної якості, а відтак останні сплаті не підлягають, суд не приймає до уваги, а інших доказів того, що саме відповідачці позивачем у період з березня 2014 р. по травень 2017 р. не надавались відповідні послуги або ці послуги були неналежної якості відповідачка не надала. Лист ОСББ «Ломоносова 83А» від 05.05.2017 року щодо виявлених недоліків не є належним доказом на підставі якого відповідачка має звільнятися від оплати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, оскільки не містить підтвердження того, що вказані недоліки були допущені позивачем у спірний період.

На підтвердження розміру заборгованості від 08.04.2019 р. представник позивача надав суду розрахунок, з якого вбачається, що заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період з березня 2014 року по березень 2019 року становить 18651 грн 40 коп. (а.с. 180-181).

Позивач зазначає, що нарахування за спожиті житлово-комунальні послуги нараховувались згідно з чинними на спірний період Розпорядженнями КМДА, зокрема розпорядженням ВО КМР (КМДА) від 06.03.2015 року № 210 та розпорядженням ВО КМР (КМДА) від 03.04.2017 року № 386, якими затверджено зміни до тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше 20 числа або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим та постановою КМУ від 01.06.2011 року № 689 (а.с. 144-157).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд вважає слушними доводи відповідачки в частині пропуску строку позовної давності до частини позовних вимог.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу.

До вимог про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг застосовується загальна позовна давність.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Матеріалами справи засвідчується, що ТОВ «Перший український експертний центр» пред`явило до суду позов 18 липня 2018 року про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості з оплати за послуги за період з 01.03.2014 року по 31 травня 2017 року.

Ураховуючи наведене, до вимог за період з березня 2014 року до липня 2015 року слід застосувати наслідки пропуску строку позовної давності передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Стосовно доводів представника позивача про безпідставність застосування позовної давності до вказаного періоду у зв`язку з тим, що позивачем в межах позовної давності подавалася заява про видачу судового наказу, у видачі якого позивачу ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.06.2017 року було відмовлено, суд зазначає таке.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

При цьому, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Оскільки відповідач не сплачує вартість наданих житлово-комунальних послуг та допустив заборгованість, суд вважає, що позовні вимоги підягають частковому задоволенню в розмірі 10745,50 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідачки 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку із несплатою коштів за отримані послуги.

За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до розрахунку, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 2527,25 грн та 3% річних в розмірі 627,52 грн (за період з липня 2015 року по травень 2018 року) (а.с. 12).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "ПУЕЦ" до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню,

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 16 та 322 ЦК України, ст. 167 ЖК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 283 - 284 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" (р/р НОМЕР_4 в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005, Код , ІПН 50): основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 10 745,50 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 527,25 грн, три відсотки річних у розмірі 627,52 грн та 1 762 грн. судового збору, що разом складає належну до стягнення суму у розмірі 15 662 (п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят дві) гривні 27 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк