Дата документу 02.09.2022
Справа № 334/1647/22
Провадження № 2/334/2010/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Мірошниченко О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Кари Ю.М.

встановив:

позивач ГУ ПФУ в Запорізькій області в особі начальника Головного управління Жмурко С. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму переплаченої пенсії у розмірі 13 327,90 гривень за період з 01.08.2021 по 30.11.2021.

Позов обґрунтовує тим, що відповідач перебуває на обліку у позивача як отримувач пенсії по інвалідності, яка була призначена на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно з випискою із акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 657569 від 15.06.2020 термін інвалідності закінчився 30.06.2021. На виконання вимог пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін ді Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 553-ІХ від 13.04.2020, позивачем було продовжено виплату відповідачу пенсії по інвалідності до закінчення терміну дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. В серпні-жовтня 2021 року позивачем зроблено запити до КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» ЗОР для з`ясування підтвердження продовження терміні, або скасування групи інвалідності. Було надано відповідь, що відповідач був оглянутий 12.07.2021 та інвалідом не визнаний. На підставі отриманої інформації позивачем була проведена перевірка правильності виплати пенсії позивачу та встановлено факт переплати пенсії за періоді 12.07.2021 до 30.09.2021 в сумі 17 654,86 грн. та занесено до реєстру утримань зайво виплачених сум пенсій (допомоги) внаслідок зловживань з боку одержувачів пенсії і допомоги. В ході листування з МСЕК було уточнено конкретну дату встановлення працездатності позивачу, проведено додатковий перерахунок, в якому змінився період переплати з 01.08.2021 до 30.11.2021. Суму переплати пенсії зменшено на 4 306,06 грн. Позивачем було направлено до АТ «Ощадбанк» листи -розпорядження про повернення коштів. Банком повернуто на рахунок позивача частину пенсії за вересень 2021 року в сумі 20,90 грн. в межах залишку по рахунку. Позивачем відповідачу було направлено лист від 15.11.2021 № 0800-0505-8/77216 з пропозицією повернути переплату пенсії. Відповідач на вказану пропозицію ніяк не відреагував, кошти станом на момент подання позову не повернув. Не внесення відповідачем суми заборгованості перешкоджає своєчасному отриманню пенсій та інших соціальних виплат громадянами, чим завдається істотне шкода їх законним правам та інтересам та в певній мірі завдає перешкоду здійсненню соціальних гарантій з боку держави. Таким чином, безпідставно набута відповідачем пенсія, фактично, є завданням шкоди державному бюджету та призводить до порушення інтересів держави в особі Пенсійного фонду України.

Представник відповідача адвокат Кара Ю.М. подала відзив на позов, в якому проти позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні. Заперечення обґрунтовує тим, що позивач з власної ініціативи, на виконання вимог пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» № 553-ІХ від 13.04.2020 подовжив виплату відповідачу пенсії по інвалідності до закінчення терміну карантину, встановленого Кабінетом Міністрів! України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. Позивач не заперечує, що 12.07.2021 ОСОБА_1 був оглянутий фахівцями обласної МСЕК № 3 та за результатами ОСОБА_1 не визнано особою з інвалідністю. Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав відповідну заяву про оскарження рішення МСЕК № 3. Після проведення огляду МСЕК № 3 повідомило ОСОБА_3 про те, що направить відповідне повідомлення до УПФУ в Запорізькій області. Дана заява щодо оскарження рішення МСЕК № 3 була направлена до Центрального МСЕК МОЗ України та розглянута лише 13.09.2021. Рішення обласної МСЕК № 3 було переглянуте Центральним МСЕК МОЗ України 13.09.2021 та було підтверджено. Також, своїми листами до обласного центру МСЕК № 3, обласного МСЕК, позивач підтверджує про обізнаність закінчення інвалідності у ОСОБА_1 , оскільки направляв відповідні запити з 15.07.2022. На адресу відповідача надійшла вимога від позивача про повернення коштів в сумі 17 654,86 грн. Також, з боку позивача на відповідача постійно був тиск щодо повернення коштів і в телефонних дзвінках від співробітників так і через заяву про вчинення кримінального правопорушення. В подальшому позивач зміним розмір боргу з 17 654,86 грн. на 13 348,80 грн. 15.05.2022 через АТ «Ощадбанк» відповідач сплатив на рахунок позивача 500 грн. Законодавець покладає обов`язок саме на органи медико-соціальної експертизи повідомляти органи Пенсійного фонду про результати повторного огляду осіб. Однак, ні обласний МСЕК № 3, ні Центральний МСЕК МОЗ України не повідомили позивача про прийняті ними рішення про не визнання відповідача інвалідом. Повідомлення ОСОБА_1 позивачу про невизнання його інвалідом залишене без належної уваги та фактично проігноровано. Зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Оскільки зловживань з боку ОСОБА_1 при поданні документів для призначення пенсії ні вбачається, доказів на підтвердження факту недобросовісного набуття ним отриманих грошових коштів, які є пенсійною виплатою, а також наявності рахункової помилки матеріали справи не містять, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Ухвалою від 18.05.2022 відкрите провадження у справі. Розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 05.07.2022 позовна заява була залишена без руху, а позивачу був визначений строк для усунення її недоліків. У визначений судом строк недоліки позовної заяви були усунуті.

Представник позивача ОСОБА_2 позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав. Пояснив, що відповідач частково сплатив заборгованість в сумі 500 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив.

Представник відповідача адвокат Кара Ю.М. позов не визнала за обставин, зазначених нею у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме статей 2, 12, 13 ЦК України.

15.05.2018 обласною МСЕК № 3 відповідачу ОСОБА_1 була встановлена третя група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини. 20.05.2019 та 15.06.2020 інвалідність відповідача була продовжена до 01.07.2021. Вказані обставини підтверджуються виписками з актів огляду МСЕК від 15.05.2018, 20.05.2019, 15.06.2020.

12.07.2021 відповідач був оглянутий фахівцями обласної МСЕК № 3. За результатами огляду його не було визнано особою з інвалідністю, що підтверджується листами КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради від 13.10.2021 № 648, 23.11.2021 № 734.

04.10.2021 ОСОБА_1 подав позивачу заяву, в якій просив внести зміни в його пенсійну справу у зв`язку зі зняттям групи інвалідності, що підтверджується відповідною заявою.

На підставі отриманої інформації позивачем була проведена перевірка правильності виплати пенсії позивачу та встановлено факт переплати пенсії за період з 12.07.2021 до 30.09.2021 в сумі 17 654,86 гривень, яка в подальшому була зменшена до 13 348,80 гривень. Вказані обставини підтверджуються розрахунками на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № , рішеннями про стягнення сум пенсій, виплачених надміру № 331 від 09.11.2021.

13.05.2022 позивачем направлено АТ «Ощадбанк» листи про повернення коштів. Банком повернуто на рахунок позивача частину пенсії за вересень 2021 року в сумі 20,90 гривень, що підтверджується листом позивача від 20.12.2021 № 0800-0505-8/88004 та 0800-0505-8/88006, реєстром повернення коштів.

15.11.2021 позивач направив відповідачу лист № 0800-0505-8/77215 з вимогою повернути переплачену пенсію в сумі 17 654,86 гривень за період з 12.07.2021 до 30.09.2021.

15.05.2022 відповідач ОСОБА_1 сплатив позивачу ГУ ПФУ в Запорізькій області 500 гривень в рахунок переплати пенсії з 01.08.2021 до 30.09.2021, що підтверджується платіжним дорученням та визнається сторонами.

Частиною першою статті 18 Закону Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) передбачено, що пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії: (а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; (б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, що передбачено статтею 20 Закону 2262-ХІІ.

Відповідно до статті 26 Закону 2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою. В разі визнання пенсіонера, який не досяг пенсійного віку, працездатним пенсія виплачується йому до кінця місяця, в якому його визнано працездатним, але не довше ніж до дня, по який встановлено інвалідність.

Суд встановив, що з 15.05.2018 до 12.07.2021 відповідач ОСОБА_4 перебував на обліку у позивача ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію по інвалідності на підставі статті 18 Закону 2262-ХІІ.

Згідно зі статтею 28 Закону 2262-ХІІ в разі порушення особою з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом строку повторного огляду у медико-соціальних експертних комісіях виплата їй пенсії зупиняється, а при визнанні її знову особою з інвалідністю - поновлюється з дня зупинення, але не більш як за один місяць до дня повторного огляду. В разі порушення особою з інвалідністю строку повторного огляду з поважної причини виплата їй пенсії поновлюється з дня зупинення, але не більш як за 3 роки до дня повторного огляду, якщо медико-соціальна експертна комісія визнає її за цей період особою з інвалідністю. Якщо за цих умов при повторному огляді встановлено іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений час виплачується за попередньою групою інвалідності.

Суд встановив, що відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 657569 від 15.06.2020 відповідачу ОСОБА_1 була встановлена третя група інвалідності та визначена дата наступного огляду 01.07.2021.

Відповідно до листів КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради від 23.11.2021 № 734, від 22.12.2021 № 948 відповідачем порушений строк повторного огляду, який відбувся лише 12.07.2021, за результатами якого він не був визнаний особою з інвалідністю.

Суд встановив, що відповідно до статті 28 Закону 2262-ХІІ позивач повинен був зупинити виплату пенсію відповідачу з 02.07.2021, проте вказаний обов`язок він не виконав.

Представник позивача зазначив, що на виконання вимог пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 13.04.2020 № 553-ІХ «Про внесення змін ді Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», позивачем була продовжена виплата відповідачу пенсії по інвалідності до закінчення терміну дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Підпунктом 1 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 13.04.2020 № 553-ІХ «Про внесення змін ді Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у випадку пропуску строку повторного огляду особою з інвалідністю, що отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначеного карантину.

На час розгляду справи карантин карантину, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не скасований.

Суд зазначає, що, за загальним правилом, норми права мають забезпечувати однозначні орієнтири правомірності поведінки як суб`єктів приватного, так і публічного права, а також не повинні суперечити одна одній та мають взаємно узгоджуватись.

При цьому, завжди існує імовірність протиріч між нормами права, що є негативним явищем. Юридичною практикою вироблено декілька підходів до розв`язання протиріччя у застосуванні конкуруючих між собою норм (норми є конкуруючими у випадку ситуації, за якої вони за своїм безпосереднім змістом регулюють одну й ті ж правовідносини).

Змістовні колізії - це колізії, що виникають внаслідок часткового збігу обсягів регулювання правовідносин різними нормами права, обумовлені специфікою суспільних відносин та пов`язані з поділом норм права на загальні, спеціальні та виняткові.

Ця специфіка полягає у тому, що обидва юридичних склади відповідають фактичній ситуації, однак зрозуміло, що необхідно застосовувати більш спеціальний припис: lex specialis derogat legi generali. Загальніша норма не застосовується до тих ситуацій, в яких є ознаки, що відповідають більш спеціальній нормі.

При цьому, при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29 січня 2019 року у справі № 807/257/14. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (пункт 69 рішення у справі «Ніколова проти Болгарії», заява № 7888/03, пункт 15 рішення у справі «Баранкевич проти Росії», заява № 10519/03).

З огляду на викладене та враховуючи обставини справи суд дійшов висновку про те, що у даному випадку підлягають застосуванню норми Закону 2262-ХІІ, який є спеціальним законом.

Таким чином, у даному випадку позивач був застосувати вимоги статті 28 Закону 2262-ХІІ та зупинити виплату пенсії по інвалідності відповідачу ОСОБА_1 .

Як визначено частиною першою статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

В постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 679/2231/15-ц зазначено, що стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: (а) набуття або збереження майна, (б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, (в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: (1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); (2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); (3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; (4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц.

Згідно з пунктом 1 частини першої статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті пенсії, якщо їх виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до статті 60 Закону 2262-ХІІ пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Судом встановлено, що після того, як 12.07.2021 відповідача ОСОБА_1 не було визнано особою з інвалідністю, він оскаржив рішення обласної МСЕК № 3 до Центральної МСЕК МОЗ України, яка 13.09.2021 оглянула відповідача та підтвердила висновок обласної МСЕК №3 від 12.07.2021. Після чого, 04.10.2021 відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою, в якій зазначив, що він не визнаний особою з інвалідністю.

Положеннями статті 1-1 Закону 2262-ХІІ передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 16 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Проте, відповідно до абзацу третього частини третьої статті 35 Закону № 1058-IV органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством, про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд.

Отже законом обов`язок повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності, покладений саме на органи медико-соціальної експертизи, а не на застраховану особу.

Однак, обласна МСЕК № 3 повідомила ГУ ПФУ в Запорізькій області про прийняте ним 12.07.2021 рішення щодо ОСОБА_1 лише 13.10.2021, після звернення позивача.

Таким чином, суд встановив, що виплата пенсії відповідачу надміру проведена позивачем добровільно у зв`язку з не виконанням ним обов`язку зупинити виплату пенсії, передбаченого статтею 28 Закону 2262-ХІІ. Доказів рахункової помилки з боку позивача суду не подано. При цьому, недобросовісність з боку відповідача відсутня за відсутністю його обов`язку повідомляти позивача про результати його повторного огляду.

За таких обставин відповідно до пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набута відповідачем пенсія.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову.

Суд відхиляє аргументи представника відповідача адвоката Кари Ю.М. про тиск на відповідача з боку позивачу з метою сплати останнім заборгованості, оскільки вони не стосуються предмету доказування в цій справі.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 05 вересня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005, .

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: