ЄУН № 336/4264/21
пр. № 2/336/378/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Пустовіт В.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Вельможка О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , вказавши про те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Окрім позивача, в будинку зареєстрований, але фактично не мешкає її колишній чоловік ОСОБА_2 , шлюб з яким розірвано 22.01.2013 року на підставі рішення суду. Оскільки відповідач з 2018 року виїхав з будинку, за вказаною адресою не мешкає, тому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком.

Ухвалою суду від 07.06.2021 року позовну заяву залишено без руху.

04.10.2021 року представником позивача усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.10.2021 року відкрите провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

17.02.2022 року представник позивача направив до суду заяву про виклик свідків.

22.02.2022 року відповідач через канцелярію суду подав заяву про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку з перебуванням у Дніпропетровській області та неможливістю прибути до суду.

Ухвалою суду від 22.02.2022 року заяву відповідача залишено без задоволення, закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Задоволене клопотання представника позивача про виклик свідків.

03.05.2022 року та 15.08.2022 року представником позивача були долучені додаткові письмові докази.

В судовому засіданні позивач підтримала пред`явлений позов, повідомивши про те, що будинок належить їй на праві власності, відповідач ОСОБА_2 її колишній чоловік, з яким розлучилась 10 років назад, близько 5 років ОСОБА_2 в будинку не мешкає, на вимогу позивача зібрав речі та виїхав, після чого вселитись до будинку не намагався. Через реєстрацію відповідача в будинку ОСОБА_1 не має можливості оформити субсидію для оплати комунальних послуг, тому вона вирішила звернутись до суду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи неодноразово повідомлявся судовою повісткою, направленою за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Заяви про відкладення розгляду справи були залишені без задоволення.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

Відповідач не направив до суду відзив на позовну заяву, а також не заявив будь-яких інших клопотань, не надав доказів.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

24.10.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори за №4-2791. Відповідно до вказаного договору, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар жилий будинок АДРЕСА_1 , з господарчими та побутовими будівлями і спорудами.

27.11.2003 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОП «ЗМБТІ» 27.11.2003 року.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, станом на 02.08.2022 року житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування №4-2791 від 24.10.2003 року, посвідченого П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою (відомості до реєстру внесені 27.07.2022 року).

За відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

16.07.2020 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі ПСМУ МЮ (м. Дніпро) складено акт, відповідно до якого, з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2 було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що боржник не проживає за вказаною адресою. Зі слів сусідів, боржника за вказаною адресою не бачили декілька років.

Виконавчий лист №336/2762/16-ц, виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 27.02.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, повернутий стягувачеві 07.10.2020 року на підставі ст. 37 п. 5 Закону України «Про виконавче провадження».

24.06.2019 року та 25.05.2020 року на адресу реєстрації ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 були надіслані вимоги про сплату заборгованості кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2017 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Запорізької області від 25.05.2017 року, в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку об`єктом права сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку відмовлено в повному обсязі.

В ході розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_5 повідомив суду про те, що з відповідачем ОСОБА_2 у нього склалися неприязні стосунки. Позивач ОСОБА_1 приходиться йому падчеркою. В будинку вони мешкали у трьох разом з сином, будинок ОСОБА_1 хтось подарував. Після розлучення сторін ОСОБА_2 не мешкає в будинку, оскільки прийняв рішення виїхати. ОСОБА_5 приблизно раз на тиждень приходить до будинку, вказав також і про те, що відповідач не сплачує аліменти.

Свідок ОСОБА_6 вказала про те, що ОСОБА_1 є її донькою, з ОСОБА_2 має неприязні стосунки після їх розлучення з позивачем. До розлучення в будинку мешкали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_7 . Будинок позивач отримала на підставі договору дарування, відповідач не мешкає там приблизно з 2016 року. ОСОБА_6 бачила ОСОБА_2 приблизно місяць назад. Їй також відомо, що відповідач не намагався вселитися до будинку, з позивачем в них постійно виникали сварки, наразі ж до будинку ОСОБА_2 не приходить.

Свідок ОСОБА_7 повідомив суду про те, що є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Із батьком в нього нейтральні стосунки через відсутність спілкування. До розлучення вони всі мешкали в будинку, восени 2016 року ОСОБА_2 виїхав з будинку, батьки судяться вже багато років. Виїжджати відповідач не бажав, оскільки мав намір жити в будинку, однак, вселитись до будинку не намагався. Наразі ОСОБА_2 в будинку не мешкає, свідок проживає там разом із матір`ю.

Судом не досліджувався акт підтвердження фактичного проживання осіб в будинку АДРЕСА_1 , оскільки квартальний комітет не наділений повноваженнями встановлювати місце проживання, а особи, які його підписали, не були допитані в суді у якості свідків.

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_2 не мешкає в будинку та не є його власником, що створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені наданими доказами та показами свідків, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду складений 26.08.2022 року.