КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/19492/20

07 вересня 2022року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Рейнарт І.М.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» адвоката Омельченка Євгена Володимировича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

09 вересня 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 20 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою укладення кредитного договору № SAMABWFС3 та отримання кредитної карти.

Вказує на те, що на підставі анкети- заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначає, що підписавши анкету- заяву, відповідач погодився, що ця заява разом з Умовами, правилами та тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір.

Звертає увагу суду, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до договору, проте у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором він станом на 18 серпня 2020 року має заборгованість 29 546, 31 грн. яка складається з 20 300, 76 грн. - заборгованості за кредитом, 8 907, 06 грн. - заборгованості за відсотками.

З огляду на вищевикладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 29 546, 31 грн. яка складається з 20 300, 76 грн. - заборгованість за кредитом, 8 907, 06 грн. - заборгованість за відсотками.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 09 червня 2022 року представник позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» адвокат Омельченко Євген Володимирович подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, суд першої інстанції безпідставно послався на відсутність підпису відповідача на тарифах, умовах та правилах надання банківських послуг, наданих позивачем до суду, так як відповідач в анкеті-заяві своїм підписом підтвердив факт його ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно ознайомлюватись зі змінами до них, які викладені на сайті банку.

Окрім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач користувався кредитом, а отже був ознайомлений та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг.

На думку апелянта, якщо навіть врахувати висновки суду першої інстанції, щодо не підписання позичальником Умов і правил надання банківських послуг, суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Також звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, проте не стягує з відповідача заборгованість за тілом кредиту, як це фактично зробив Верховний Суд у зазначеній постанові.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 вересня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету- заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банку.

З розрахунку заборгованості за договором № № SAMABWFС3 від 20 вересня 2016 року, укладеного між АТ «Акцент- Банк» та ОСОБА_1 вбачається, що відповідач станом на 18 серпня 2020 року має заборгованість у розмірі 29 546, 31 грн., яка складається з 20 300, 76 грн. - заборгованість за кредитом, 8 907, 06 грн. - заборгованість за відсотками та 338,49 грн.- пеня.

Відмовляючи у задоволені позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент -Банку вбачається, що вона не містить відомостей, яку саме платіжну картку банк відкрив відповідачу. Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, а доданий позивачем до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору, також не містить підпису відповідача. Також у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки. З огляду на зазначене, неможливо перевірити доводи позивача щодо розміру нарахованих відповідачу суми боргу та процентів, а наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 29 546, 31 грн., яка складається з 20 300, 76 грн. - заборгованість за кредитом, 8 907, 06 грн. - заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем до позовної заяви було долучено копію анкети- заяви та розрахунок заборгованості за договором № SAMABWFС3 від 20 вересня 2016 року, укладеним між АТ «Акцент- Банк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого відповідач станом на 18 серпня 2020 року має заборгованість у розмірі 29 546, 31 грн., яка складається з 20 300, 76 грн. - заборгованість за кредитом, 8 907, 06 грн. - заборгованість за відсотками та 338,49 грн.- пеня.

Проте з наданої анкети- заяви не вбачається, що між сторонами було укладено саме договір № SAMABWFС3. Окрім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент - Банку вбачається, що вона не містить відомостей, яку саме платіжну картку банк відкрив відповідачу.

Також позивачем не було надано доказів того, що відповідачу взагалі було видано кредитну карту та встановлено кредитний ліміт.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 300,76 грн. позивачем не доведено належними та допустимими доказами.

Надану до апеляційної скарги виписку за період з 20 вересня 2016 року по 06 червня 2022 року за карткою № НОМЕР_1 , колегія суддів не може прийняти в якості доказу у справі з огляду на вимоги ч.3 ст. 367 ЦПК України, якою передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі представник позивача не зазначає причин, які перешкоджали позивачу надати зазначений доказ до суду першої інстанції.

Окрім тіла кредиту позивач також просив суд стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 8 907, 06 грн.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила»; анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 20 вересня 2016 року, яка підписана сторонами, проте не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту та розміру процентної ставки. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, сама по собі підписана анкета заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору.

Роздруківка витягу з Умов та правил наданя послуг із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умов та правил споживчого кредитування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms), неодноразово змінювалися самим позивачем у період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 вересня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» через їх мінливий характер не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що з наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитом, а отже був ознайомлений та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки один лише розрахунок заборгованості, який складений позивачем , не можу бути беззаперечним доказом існування у відповідача заборгованості. Окрім того, за вказаним розрахунком заборгованості неможливо прослідкувати рух коштів за укладеним між сторонами договором. Позивачем окрім копії анкети- заяви та розрахунку заборгованості не було надано доказів існування між сторонами кредитного договору, його умов, строку дії. Окрім того, у наданому розрахунку заборгованості зазначено, що дана заборгованість виникла у відповідача саме в межах кредитного договору № SAMABWFС3, разом з тим з анкети- заяви не вбачається, що між сторонами було укладено зазначений вище договір.

Доводи апеляційної скарги про те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, проте не стягує з відповідача заборгованість за тілом кредиту, як це фактично зробив Верховний Суд у зазначеній постанові, колегія суддів відхиляє, оскільки обставини справи які були предметом розгляду у справі № 342/180/17 в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредита не є ідентичними обставинам даної справи та наданим на їх підтвердження доказам.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим, доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» адвоката Омельченка Євгена Володимировича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: