Провадження № 22-ц/824/4109/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2021 року у справі за позовом Головного управління Національної поліції у м. Києві до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2019 року Головне управління Національної поліції у м. Києві звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

01 квітні 2021 року представник відповідачів - адвокат Татунець В.В. звернувся до суду з заявою про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, понесених відповідачами, у розмірі 14 000 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2021 року у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з цим додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що відповідно до акту здачі-прийняття послуг, наданих адвокатом, від 01 квітня 2021 року, адвокат вчинив необхідні дії, спрямовані на відновлення порушених прав клієнтів, акт містить детальні та конкретизовані розрахунки витрат, що підтверджують обсяг та вартість наданих послуг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 20 січня 2020 року, розрахунок вартості послуг правничої (правової) допомоги здійснюється відповідно до фактично витраченого часу адвокатом на здійснення кожної окремої процесуальної дії, виходячи з розрахунку 1 000,00 грн. з погодинної сплати за кожну годину роботи проте, доданий до заяви акт здачі-прийняття наданих послуг не містить інформації про фактично витрачений адвокатом час за яким, згідно з договором має бути проведено фактичний розрахунок вартості та, що окремі послуги, про які йде мова в акті були очевидно надані іншим адвокатом, який також здійснював представництво інтересів відповідачів, брав участь у судовому засіданні, заявляв клопотання тощо.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітні 2021 року представник відповідачів - адвокат Татунець В.В. звернувся до суду з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій зазначав, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачами, становить 14 000 грн.

З наданих до заяви доказів вбачається, що 20 січня 2020 року між адвокатом Татунцем Владиславом Вікторовичем та ОСОБА_1 був укладений договір № 04/20 про надання правової допомоги (а.с.153).

Того ж дня між Татунцем Владиславом Вікторовичем та ОСОБА_2 був укладений договір № 05/20 про надання правової допомоги (а.с.155).

Відповідно до п. 5 зазначених договорів правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує у гривнях безпосередньо адвокату, що підтверджується прибутковим касовим ордером. Оплата за вказаним договором здійснюється не пізніше 5-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку. Рахунок вартості послуг правничої (правової) допомоги наданої адвокатом клієнту здійснюється відповідно до фактично витраченого часу адвокатом на здійснення кожної окремо процедурної дії (документа) виходячи з розрахунку 1 000,00 грн. з погодинної оплати за кожну годину роботи. За результатами надання правової допомоги та її оплати складається акт виконаних робіт, що підписується сторонами договору.

Сторонами також підписаний Прайс-лист вартості послуг правової допомоги (а.с.157,158).

01 квітня 2021 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвокатом Татунцем В.В. був підписаний акт здачі-прийняття наданих послуг, відповідно до якого адвокатом у зв`язку з розглядом, участю та підготовкою до справи № 759/23915/19 у Святошинському районному суді м.Києва, були надані послуги правової допомоги, загальна вартість наданих послуг становить 14 000 грн. (а.с.159).

Також до заяви представником було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 98 від 01.04.2021 року, та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 99 від 01.04.2021 року, згідно яких відповідачі сплатили за послуги адвоката по 7 000 грн. кожна (а.с.160,161).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог представника відповідачів про стягнення понесених витрат па професійну правничу допомогу.

Разом з тим, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що доказів того, що адвокатом здійснено підготовку, складання та друк адвокатського запиту №03/10-2020 від 15.10.2020 року - вартість послуги 800 грн. матеріали справи не містять, а також в судовому засіданні від 02.12.2020 року інтереси відповідачів представляв інший адвокат - Галамай А.В., вартість послуги - 1 500 грн., до того ж сторонами не віднесено до послуг адвоката відправку поштою документів по справі - вартість послуги - 200 грн., а відтак колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з позивача зазначених витрат на загальну суму 2 500 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи і висновки, викладені у додатковому рішенні суду першої інстанції, не повною мірою відповідають обставинам справи, а відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення підлягає скасуванню відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення.

Аналізуючи зазначене в сукупності, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви представника відповідачів про відшкодування витрат на правову допомогу та стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві понесених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в сумі 11 500,00 грн., по 5 750,00 грн. на користь кожного із відповідачів, а у задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Керуючись ст.ст. 133, 137,141, 270, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 750 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 750 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: