Справа № 308/2771/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., розглянувши заяву про забезпечення позову, подану в межах цивільної справи за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , залучена до участі у справі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про скасування рішень Ужгородської міської ради та державної реєстрації про право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0250 та витребування її на користь територіальної громади міста Ужгорода,

встановив:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа за вищевказаним позовом.

26.08.2022 від керівника Ужгородської окружної прокуратури Домніцького Ю. надійшла заява про забезпечення позову, а саме накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :11:001:0250 площею 0,01 га із забороною ОСОБА_2 та іншим особам здійснити дії на відчуження та забудову такої, а також передачу на правах суперфіцію або іншого користування третім особам.

В обґрунтування заявленого посилається на те, що подальша реалізація земельної ділянки та її забудова може призвести до того, що втрачається подальшого розгляду заявлених позовних вимог, а також може зробити неможливим відновлення порушених інтересів держави та виконання рішення суду тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 та ч. 3 ст.150 ЦПК позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно відповідача та забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути розмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

З контекстного аналізу наведених норм слідує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

Предметом позову у вказаній цивільній справі є скасування рішення Ужгородської міської ради та державної реєстрації прав власності на земельну ділянку з кадастровим номером :11:001:0250 площею 0,01 га й витребування такої на користь територіальної громади міста Ужгорода.

При цьому вказана земельна ділянка була передана рішенням Ужгородської міської ради від 09.11.2015 №1882 (згодом призупинено дію такого за розпорядження Ужгородського міського голови від 10.11.2020) у приватну власність ОСОБА_1 , який надалі відчужив таку ОСОБА_2 .

Сторона позивача обґрунтовує необхідність забезпечення позову тим, що може бути здійснення незаконна забудова такої земельної ділянки.

Однак до розглядуваної заяви жодних доказів того, що відповідачем чи третьою особою здійснюється забудова вказаної земельної ділянки, а також необґрунтованим є те, яким чином забудова земельної ділянки може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову.

Окрім цього представник позивача обґрунтовує необхідність забезпечення позову тим, що право власності на вказану земельну ділянку може бути відчужене відповідачем третім особам.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :11:001:0250 площею 0,01 га зареєстроване за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 17311581, дата державної реєстрації 07.11.2016). 08.12.2021 зареєстровано інше речове право на означений об`єкт нерухомості, а саме право забудови земельної ділянки (суперфіцій) суперфіціарієм ОСОБА_4 .

Останнє свідчить про те, що користувачем означеної земельної ділянки є ОСОБА_4 , який до участі у справі, як співвідповідач, чи третя особа не залучений, є законним користувачем означеного об`єкта нерухомості, принаймні протилежного прокуратурою не заявлено, а отже вжиття заходів забезпечення позову може вплинути на його права.

Також суд зауважує, що розгляд справи триває близько чотирьох років, за цей час стороною позивача не ініціювалося питання про забезпечення позову.

Більш того 03.12.2020 судом було задоволено частково заяву адвоката Михалківа Богдана Степановича, який діє в інтересах третьої особи ОСОБА_3 , про забезпечення, постановлено ухвалу, якою вжито заходи забезпечення позову: накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :11:001:0250 площею 0,01 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 17311581, дата державної реєстрації 07.11.2016); заборонено ОСОБА_2 та (або) третім особам здійснювати дії щодо забудови на земельній ділянці з кадастровим номером :11:001:0250 площею 0,01 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Разом з тим за клопотанням адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , ухвалою від 29.10.2021 вищевказані заходи забезпечення позову були скасовані. При цьому скасування таких заходів ані представником третьої особи, ані представником прокуратури не оспорювалося та не оскаржувалося.

Оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, виходячи з того, що подана заявником заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали справи відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до розгляду справи по суті існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам держави, як заявлено прокурором в розглядуваній заяві, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, судом не встановлено.

Обставини, що слугують підставами для забезпечення позову, обрання виду та меж такого забезпечення є предметом доказування.

Згідно зі ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість обов`язок доведення наявності обставин щодо можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову покладено ЦПК України на заявника. Заявником наявність цих обставин не доведено суду.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову відсутні, так як позивачем не надано будь-яких належних доказів того, що відповідачем умисно вчиняються дії спрямовані на відчуження майна, або здійснюється забудова спірного об`єкта нерухомості, не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим суд в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовляє.

Керуючись ст. ст. 149-153, 259, 260, 353-355 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви керівника Ужгородської окружної прокуратури Домніцького Юрія про забезпечення позову, поданої в межах цивільної справи за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , залучена до участі у справі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про скасування рішень Ужгородської міської ради та державної реєстрації про право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :11:001:0250 та витребування її на користь територіальної громади міста Ужгорода.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов