КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Чирка С.С.
Єдиний унікальний номер справи № 359/5097/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8833/2022
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що що 01 квітня 2021 року між ним (Покупець) та ОСОБА_1 (Продавець) укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі - Договір).

Відповідно пункту першого договору сторони зобов`язались у строк до 18 травня 2021 року включно укласти договір купівлі-продажу (Основний договір): домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером: :01:018:0041, площею 0,2500 га., з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Пунктом другим Договору визначена вартість вказаних об`єктів нерухомості - 74000 доларів США 00 центів, що на дату укладення цього договору за офіційним курсом складає 2 058 872 гривні 00 копійок, з яких суму у розмірі 61 210 гривень 00 копійок, що еквівалентно 2200 доларам США 00 центів за офіційним курсом гривні до долара США, станом на день укладення цього договору, передано Покупцем Продавцю до моменту підписання цього договору, а саме 01 квітня 2021 року, в якості завдатку за Основним договором.

Пунктом дев`ятим Договору встановлено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору купівлі - продажу, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, а саме: у разі односторонньої відмови Продавця від укладення Основного договору, неподання ним документів, необхідних для нотаріального посвідчення Основного договору, неприбуття до нотаріуса для укладення Основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не буде укладений з вини Продавця, Продавець повинен, крім повернення Покупцю завдаткової суми, що передбачена п.2 цього договору, а саме суми у розмірі 61 210 гривень 00 копійок, що еквівалентно 2 200 доларів США 00 центів за офіційним курсом гривні до долара США, станом на день укладення цього договору, сплачує штраф у розмірі 100% від суми завдаткового платежу.

До 18 травня 2021 року включно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладено не було з вини Продавця.

На підтвердження зазначеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем складено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.05.2021 року №948/02-31.

Мотивуючи вказане рішення нотаріус зазначив, що 18 травня 2021 року до нього звернувся позивач із проханням посвідчити договір-купівлі-продажу вказаних земельної ділянки та житлового будинку, з метою придбання. Шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на вказане майно, яке виступає предметом договору, накладено арешт.

Крім того, вказаним нотаріусом засвідчено перебування в офісі позивача 18 травня 2021 року, про що видано відповідне свідоцтво.

Додатково позивач надав суду відеозапис, зроблений 18 травня 2021 року на підтвердження визнання відповідачем своєї вини у неукладенні основного договору в обумовлений строк.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути із ОСОБА_1 кошти за попереднім договором купівлі-продажу в розмірі 122 420 грн та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 122 420 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн та судовий збір в розмірі 1224,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував ряд обставин, що свідчать про необізнаність ОСОБА_1 про накладений на будинок арешт, а відтак - і відсутність його вини у неукладенні договору купівлі-продажу. Вказує, що суд, в порушення вимог норм процесуального права, також безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, чим позбавив його можливості скористатись професійною правничою допомогою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 липня 2022 року відкрито провадження у справі.

Від ОСОБА_2 до апеляційного суду 09 серпня 2022 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться до пояснень відповідача щодо наявного у матеріалах справи відеозапису. Апеляційну скаргу вважає безпідставною,тому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення грошових коштів за договором у розмірі 122 420 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Встановлено, що 01 квітня 2021 року між ОСОБА_2 (Покупець) та ОСОБА_1 ( Продавець) укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна,який зареєстрований в реєстрі за № 2935 (а.с. 18-19).

Відповідно п.1 цього договору сторони зобов`язались у строк до 18 травня 2021 року включно укласти договори купівлі-продажу (Основний договір): домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на умовах, встановлених цим попереднім договором та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером: :01:018:0041, площею 0,2500 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Пунктом другим Договору передбачено, що продаж об`єктів буде вчинено за суму, що буде передана в день підписання Основного договору, що є еквівалентом 74 000 доларів США , що на дату укладення цього договору за офіційним курсом складає 2 058 872 грн. з яких суму в розмірі 61 210 грн., що еквівалентно 2200 доларів США станом на день укладення цього договору, передано покупцем продавцю до моменту підписання цього договору, а саме 01 квітня 2021 року, в якості завдатку за основним договором.

Пунктом дев`ятим Договору передбачено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору купівлі - продажу, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, а саме: у разі односторонньої відмови Продавця від укладення Основного договору, неподання ним документів, необхідних для нотаріального посвідчення Основного договору, неприбуття до нотаріуса для укладення Основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не буде укладений з вини Продавця, Продавець повинен, крім повернення Покупцю завдаткової суми, що передбачена п. 2 цього договору, а саме суми у розмірі 61 210 гривень, що еквівалентно 2 200 доларів США 00 центів за офіційним курсом гривні до долара США, станом на день укладення цього договору, сплачує штраф у розмірі 100% від суми завдаткового платежу (а.с.18,19).

Також встановлено, що 18 травня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме ОСОБА_2 у посвідченні договорів купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером: :01:018:0041, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Сошників та житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки на них накладений арешт.(а.с.20,21).

Відповідно до свідоцтва приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. від 18 травня 2021 року посвідчено, що ОСОБА_2 18 травня 2021 року о 17 годині знаходився у приміщенні за адресою: м.Київ, вул. Саксаганського,119, офіс №12 (а.с.22).

З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 18 травня 2021 року вбачається, що на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ухвали Подільського районного суду м.Києва від 27 вересня 2016 року накладено арешт (справа №758/15645/15-ц) (а.с.44-47).

Судом першої інстанції також встановлено, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року у справі № 758/15645/15-ц скасовані заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.09.2016 року у цивільній справі №758/15645/15-ц, а саме арешт накладений на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2500 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,які належать ОСОБА_1 (а.с.76,78).

За ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до ст.13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що відповідач зобов`язаний був цікавитись своїм майном, зокрема, наявністю арешту накладеного на його нерухоме майно ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 27 вересня 2016 року у цивільній справі №758/15645/15-ц.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інсатнції, що основний договір 18 травня 2021 року між сторонами не був укладений з вини ОСОБА_1 .

Разом з цим, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції посилався на норму статті 570 ЦК України щодо завдатку. З таким обґрунтуванням апеляційний суд погоджується не повністю.

Так, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

У справі, яка переглядається, за встановлених обставин, що основний договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, і тому апеляційний суд доходить висновку, що передані від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 61 210 грн за своєю правовою природою є авансом, тому підлягають поверненню.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2016 року у справі № 6-176цс12, а також у постанові Верховного Суду від 23 липня 2018 року у справі № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18).

У зв`язку з наведеним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правил статті 570 ЦК України є помилковим. Водночас, колегія суддів вважає, що таке застосування норм матеріального права не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Так, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦПК України).

За змістом статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Наслідки порушення попереднього договору однією зі сторін розкриті у частині другій статті 635 ЦК України. І вони застосовуються, якщо інше не встановлено тим самим попереднім договором або актами цивільного законодавства.

При цьому відповідно до частини другої статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Умовами попереднього договору сторони погодили наслідки у разі неукладення основного договору як з вини покупця, так і з вини продавця. Такі умови за своєю правовою природою є договірними санкціями за невиконання умов договору, а не стягненням додаткового завдатку, як стверджує заявник у касаційній скарзі.

Суд наголошує, що свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства.

Аналіз положень статей 6, 627, 546 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, сторонами також може бути передбачена відповідальність сторін на випадок невиконання тієї або іншої його умови, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій.

При цьому, відповідно до положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Втім, припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторони від відповідальності, зокрема передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії.

Відтак, стягненню з відповідача підлягають також грошові кошти у розмірі 61 210 грн як штраф на підставі пункту 9 за невиконання умов попереднього договору.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеним у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі № 911/1274/18 та у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 461/3197/18.

Враховуючи фактичні обставини справи, вимоги законодавства та п.9 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 квітня 2021 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований в реєстрі за № 2935, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 122 420 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача.

За правилами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду наступні докази: договір про надання правової допомоги від 25.05.2021 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; рахунок на оплату №45 віл 25.05.2021 року, квитанцію від 25.05.2021 року №36887338 (а.с.35-38).

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції дійшов також правильного висновку, що позивач дійсно поніс вказані затрати в розмірі підтвердженому належними і допустимими доказами, а тому їх слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 15 000 грн.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права оцінюються колегією судів критично.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, чим позбавив його можливості скористатись професійною правничою допомогою.

Разом з цим, як видно із матеріалів справи, інтереси відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції представляв адвокат Сидорук М.І. (а.с. 66), який брав участь у судових засіданнях по справі 15 жовтня 2021 року (а.с. 71-72) та 02 лютого 2022 року (а.с. 79-81). У судовому засіданні 16 травня 2022 року ОСОБА_1 заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебування його представника у лавах ЗСУ, клопотання було задоволено судом, розгляд справи відкладено до 29 червня 2022 року, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 87). Отже, суд першої інстанції вжив усіх заходів для забезпечення реалізації права ОСОБА_5 на правову допомогу.

У судовому засіданні 29 червня 2022 року ОСОБА_1 повторно заявив аналогічне клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом було відмовлено (а.с. 93-94).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечення своєї вини у неукладенні договору та переоцінки апелянтом наявного у матеріалах справи відеозапису як одного із доказів по справі. Вони не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.І. Савченко