Провадження №2/523/1661/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

за участю представника позивача адвоката - Дідуренко С.В.

представника відповідача адвоката - Черкасової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «МТБ БАНК», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус ОМНО Харитонова Тетяна Євгенівна про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «МТБ БАНК», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус ОМНО Харитонова Тетяна Євгенівна про захист прав споживачів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на наступні обставини. Так 09.10.2008р. між позичальником ОСОБА_1 (далі позивач) і ВАТ "Морський Транспортний Банк", правонаступником якого є ПАТ "МТБ Банк" (далі банк), був укладений кредитний договір № 00012/R44.

У відповідності до умов кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 і терміном погашення по 06.10.2023р. включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 763 927грн. 32коп. на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 659 980грн., а також у сумі 103 947грн.32коп. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пп. 2.1.3, 2.2.7 даного договору.

Позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути банку кредит, сплатити за користування кредитом 26% річних, комісії, пені і штрафи та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов цього договору.

Видача коштів за кредитом відбувається на підставі письмових повідомлень (заявок) позичальника, що є невід`ємною частиною цього договору, за винятком випадку, зазначеного у п. 2.1.3 даного договору.

Періодом сплати вважати період з "26" числа по останній день поточного місяця.

Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 14 642грн. 44коп., що складається із заборгованості по кредиту та відсоткам.

Вартість кредиту, супутніх послуг, реальної процентної ставки та інших . фінансових зобов`язань позичальника зазначена в розрахунку (Додаток № 1) (п. 1.1).

Позичальник зобов`язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 календарних днів з дня перерахування банком страхового платежу (пп. 7.7.1.1).

На виконання кредитних зобов`язань 09.10.2008р.:

між ОСОБА_3 і банком був укладений іпотечний договір на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений ПН ОМНО Харитоновою Т.Є. і зареєстрований в реєстрі за №2354 (після смерті іпотекодавця ОСОБА_3 /28.06.2011р. її правонаступником став спадкоємець ОСОБА_1 );

між ОСОБА_2 і банком був укладений іпотечний договір на квартиру АДРЕСА_2 , посвідчений ПН ОМНО Харитоновою Т.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 2358.

09.10.2008р. позивач отримав кредитні кошти у сумі 659980,00грн., хоча предметом кредитного договору та предметом іпотечних договорів є кредитне зобов`язання у розмірі 763927грн. 32коп.

04.03.2012р. за вих. № 1294/01 банк через невиконання позичальником кредитних зобов`язань змінив строк погашення заборгованості у повному обсязі протягом місяця з дати отримання вимоги.

У відповідності до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених Постановою Правління I IБУ від 10 травня 2007 року № 168, що діяли на час укладення кредитного договору:

Банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково- касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо) (п. 3.1).

Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом (п. 3.2).

Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги,

пов`язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту (п. 3.3). Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо «„ договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках (п. 3.4).

Проте, у кредитному договорі умови користування не отриманої позивачем частиною кредиту у розмірі 103947грн.32коп. взагалі відсутні, тоді як пп. 7.7.1.1 передбачені зобов`язання та відповідальність позивача як позичальника щодо її повернення.

Водночас, Додаток № 1 до кредитного договору, що містить розрахунок сукупної вартості кредиту, взагалі не читабельний через друкування занадто малим кеглем.

У відповідності до Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, що діяла на час укладення оспорюваного договору:

у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту (п. 2 ч. 4 ст. 11).

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни (п. 3 ч. 2 ст. 19).

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (ч. 2 ст. 19).

Підставою недійсності правочину у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ухвали ВССУ від 22.10.2014р. у справі № 6-26251св14 внаслідок порушення банком обов`язкових умов Правил НБУ № 168 від 10.05.2007р. (ухвалою ВССУ від 19.01.2015р. по справі № 6-46847зп14 у допуску до провадження Верховного Суду України справи було відмовлено), кредитний договір був визнаний недійсним (рішення в СДРСР № 41242672).

В ухвалі ВССУ від 23.01.2017р. у справі № 569/19957/14-ц суд касаційної інстанції також дійшов висновку, що недотримання Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, є підставою для визнання кредитного договору недійсним (рішення в СДРСР № 64284769).

Конституція України гарантує захист прав споживачів державою (ст. 42).

У висновках, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим, споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму ( ч. 1 ст. 634 ЦК). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9.04.1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17.05.1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського

Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули) передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на до контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Водночас Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011р. № 15-рп/2011 по справі № 1-26/2011 встановлено: "В аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.". Також згідно ст. 216 ЦК України: Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1).

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5).

На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсними:

Кредитний договір № 00012/R44, укладений із ВАТ "Морський Транспортний Банк", правонаступником якого є ПАТ "МТБ Банк" 09.10.2008р.;

іпотечний договір квартири АДРЕСА_1 , укладений із ВАТ "Морський Транспортний Банк", правонаступником якого є ПАТ "МТБ Банк" 09.10.2008р., посвідчений ПН ОМНО Харитоновою Т.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 2354.(Т.1, а.с. 1-9)

В процесі розгляду справи представником позивача була подана заява про зміну предмету позову, в якій надане додаткове обґрунтування раніше заявлених позовних вимог.

Так позивач посилається на те, що згідно повідомлення судового експерта: "На експертизу представлено неякісну копію Додатку №1 до Кредитного договору N 00012R44 від 09.10.2008, оскільки прочитання тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту у додатку до такого договору не надається за можливе через дрібний кегль шрифту основного тексту та злиття кольору шрифту з кольором фону.

Нормами п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України передбачено, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору, у світлі чого друкування тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту у нечитабельний спосіб свідчить про оману позивача як споживача фінансових послуг стосовно ціни договору та нерівне становище позивача як учасника договору порівно із банком.

У рішенні Конституційного Суду України у справі №1-12/2013 зазначено, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони/ яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Також замість витребуваного судом оригіналу заяви на видачу готівки, яка згідно умов договору є його невід`ємною частиною, відповідач у листі від 13.04.2021 надав пояснення про знищення у зв`язку зі спливом терміну зберігання заяви на видачу готівки № 30 від 09.10.2008 за кредитним договором № 00012R44 від 09.10.2008р., хоча у відповідності до Переліку документів Національного банку України, установ і організацій його системи, акціонерно-комерційних та комерційних банків України із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правління НБУ від 23.12.1996р. № 327 (із змінами, внесеними згідно з постановою НБУ № 531 від 19.12.2001р.), меморіальні і касові документи за позиками індивідуальних позичальників та довгострокових споживачів зберігаються 25 років (п. 519).

Також експертом було зазначено: "Разом з поясненням від 13.04.2021 до суду ПАТ "МТБ БАНК" надано банківську виписку ОСОБА_1 за кредитним договором № 00012R44 від 09.10.2008.

У наданій виписці відсутні будь - які підписи відповідальних осіб ПАТ "МТБ БАНК", що передбачено умовами п. 5.2 Постанови № 254, а тому оскільки така виписка укладена неналежним чином, вона не може бути використана в ході проведення судової економічної експертизи.".

Тому самовільне знищення відповідачем у 2014 році первинної бухгалтерської документації за кредитним договором з терміном погашення кредиту у 2023 році, а також неналежне оформлення виписки по рахунку унеможливило надання судовим експертом відповіді на питання: "Чи відповідає сума виданого кредиту розміру кредиту у вигляді непоновлювальної кредитної лінії згідно п.п. 1.1 Кредитного договору № 00012R44 від 09.10.2008, укладеного з ВАТ "Морський транспортний банк" на суму 763 927 гривень 32 коп.?".

У постанові ВС / КЦС від 25.05.2021р. по справі N° 554/4300/16-ц (номер рішення в ЄДРСР 97134797) наведено наступну правову позицію: "...надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру...".

Але, у межах даної справи відповідачем надана виписка за період з 09.10.2008р. по 31.08.2019р. (хоча остання дата 11.12.2017р.) з особового рахунку позивача № НОМЕР_2 , згідно якої позивач отримав кредитні кошти у розмірі 659 980,00 грн. (у колонці "Сума кредиту" зазначений загальний розмір 779 569,82 грн. з рахунку № НОМЕР_3 . тоді як:

сума кредиту згідно умов п. 1.1 оспорюваного договору становила 763 927,32 грн.;

згідно умов п. 1.2.1 для надання та обслуговування кредиту банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_2 та рахунок по відсоткам № 0051, а згідно положень п. 2.1.2 кредитного договору банк зобов`язується з метою надання та обслуговування кредиту відкрити рахунки, зазначені у п. 1.2.1 кредитного договору. Таким чином, з наданої відповідачем виписки з особового рахунку убачається, що кредитні кошти були видані позивачу не з того рахунку та не в тому розмірі, аніж було узгоджено в оспорюваному договорі, внаслідок чого вказана виписка не є належним та допустимим доказом фінансових правовідносин.

При тому, 09.10.2008р. між ОСОБА_3 і банком був укладений іпотечний договір на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений ПН ОМНО Харитоновою Т.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 2354 (після смерті іпотекодавця ОСОБА_3 28.06.2011р. її правонаступником став спадкоємець ОСОБА_1 ), предметом якого є забезпечення виконання кредитних зобов`язань позивача у розмірі 763 927,32 грн., хоча згідно виписки з особового рахунку останнім було отримано в кредит 659 980,00 грн.

У відповідності до Правил надання банками України інформації споживачу про умови , кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, що діяли на час укладення кредитного договору:

Банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково- касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо) (п. 3.1).

Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом (п. 3.2).

Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту (п. 3.3). Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках (п. 3.4).

Проте, у кредитному договорі умови користування не отриманою позивачем частиною кредиту у розмірі 103 947грн.32коп. взагалі відсутні, тоді як пп. 7.7.1.1 передбачені зобов`язання та відповідальність позивача як позичальника щодо її повернення, а Додаток № 1 до кредитного договору взагалі неможливо прочитати.

Нормами ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено:

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч. 1).

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (ч. 2).

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (п. 10 ч. 3).

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (ч. 4).

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч. 5).

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому (п. п. 1,2 ч. 6).

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (ч. 7).

Таким чином, позивач як споживач фінансових послуг при укладенні оспорюваного кредитного договору не мав реальної можливості ознайомитись з його істотними умовами стосовно сукупної вартості кредиту та порядку його погашення, що у сукупності з невідповідністю предмету договору фактично отриманій сумі кредиту (згідно банківської виписки за відсутності заяви про видачу готівки) свідчить про несправедливі умови в частині ціни договору.

Отже, при укладенні кредитного договору позивачу була надана роздруківка сукупної вартості кредиту та детального розпису щомісячних платежів у явно нечитабельному вигляді, що позбавило позивача реальної можливості ознайомитись з ціною договору, переліком супутніх послуг та їхньою вартістю.

У подальшому нечитабельна форма Додатку № 1 до кредитного договору так само позбавила судового експерта можливості ознайомитись з умовами кредитування та надати висновки з певних питань.

Згідно ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Тобто, Додаток № 1 до кредитного договору є доказом надання відповідачем нечіткої та незрозумілої інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору.

У пункті 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N° 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В зв`язку з чим, позивач також просив визнати недійсними:

Кредитний договір № 00012/R44, укладений із ВАТ "Морський Транспортний Банк", правонаступником якого є ПАТ "МТБ Банк" 09.10.2008р.;

іпотечний договір квартири АДРЕСА_1 , укладений із ВАТ "Морський Транспортний Банк", правонаступником якого є ПАТ "МТБ Банк" 09.10.2008р., посвідчений ПН ОМНО Харитоновою Т.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 2354.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В процес і розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дідуренко С.В. наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не мав можливості усвідомити наслідки укладення кредитного договору, оскільки відповідач навмисно зробив Додаток №1 договору, у якому містилась інформація про сукупність вартість кредиту таким, що піддається читанню. Окрім того, взагалі відсутні документальне підтвердження видачу позивачу кредитних коштів.

Представник відповідача АТ «МТБ» адвокат Черкасова О.О. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачу було достовірно відомо про всі умови кредиту, він мав можливість у будь-який час відмовитись від його укладення, однак він розумів значення своїх дій, а також можливі наслідки невиконання умов кредитного договору. Внаслідок невиконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, але позивач намагається уникнути звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про розгляд неодноразово повідомлялась за місцем реєстрації, проте кореспонденцію за цією адресою не отримує.

Приватний нотаріус ОМНО Харитонова Тетяна Євгенівна про розгляд справи була повідомлена належним чином, згідно поданого клопотання просила справу розглянути у її відсутність.

Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що 09.10.2008 року між позивачем (ВАТ «МТБ»)» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00012R44.

У відповідності до умов кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний картковий рахунок позичальника № НОМЕР_1 і терміном погашення по 06.10.2023р. включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 763 927грн. 32коп. на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 659 980грн., а також у сумі 103 947грн.32коп. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пп. 2.1.3, 2.2.7 даного договору.

Позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути банку кредит, сплатити за користування кредитом 26% річних, комісії, пені і штрафи та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов цього договору. -

Видача коштів за кредитом відбувається на підставі письмових повідомлень (заявок) позичальника, що є невід`ємною частиною цього договору, за винятком випадку, зазначеного у п. 2.1.3 даного договору.

Періодом сплати вважати період з "26" числа по останній день поточного місяця.

Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 14 642грн. 44коп., що складається із заборгованості по кредиту та відсоткам.

Вартість кредиту, супутніх послуг, реальної процентної ставки та інших . фінансових зобов`язань позичальника зазначена в розрахунку (Додаток № 1) (п. 1.1).

Видача кредитних коштів саме в сумі 659 980,00 гривень підтверджується заявою на видачу готівки №30 від 09.10.2008р. (Т.1, а.с. 84)

09 жовтня 2008 року між ВАТ «МТБ» та ОСОБА_3 в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено іпотечний договір, за яким відповідач надає банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , квартира в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею 54,7 кв.м, в тому числі житловою 30,2 кв.м.

09 жовтня 2008 року між ВАТ «МТБ» та ОСОБА_2 в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено іпотечний договір, за яким відповідач надає банку в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , що складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 90,2 кв.м., в тому числі житлової 57,2 кв.м..

Правові підстави ухваленого рішення.

Так, між сторонами виникли договірні зобов`язання, які регулюються наступними нормами законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував того факт, що кредитний договір був укладений з метою придбання нерухомості, при цьому позивач розумів значення своїх дій, а також наслідки укладення кредитного договору.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України N 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України "Про захист прав споживачів" поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

З умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях, а тому оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту.

На час укладення спірних договорів була чинною редакція Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. зі змінами станом на 13.01.2006р..

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. зі змінами станом на 13.01.2006р.. перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Однак ст.ст. 15 та 23 даного Закону не передбачають такого наслідку, як визнання договору недійсним.

Підставами для визнання кредитного договору недійсним, за думкою позивача, є те, що у кредитному договорі умови користування не отриманої позивачем частиною кредиту у розмірі 103947грн.32коп. взагалі відсутні, тоді як пп. 7.7.1.1 передбачені зобов`язання та відповідальність позивача як позичальника щодо її повернення.

Судом встановлено, що дійсно позивач отримав кредитні кошти у розмірі 659 980,00 гривень підтверджується заявою на видачу готівки №30 від 09.10.2008р. (Т.1, а.с. 84)

З матеріалів справи убачається, що позивач до підписання кредитного договору був ознайомлений зі всіма суттєвими його умовами, що стало наслідком укладання кредитного договору №00012R44 від 09.10.2008р..

Так позивач надавав заяву на ім`я керуючого філією ВАТ «МТБ», в якій просив надати йому транш по договору №00012R44 від 09.10.2008р. у розмірі 659980 грн., а також заповнював анкету-заяву індивідуального позичальника (Т.1, а.с. 83, 88-90)

У додатку № 1 до кредитного договору міститься розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, та інших фінансових зобов`язань Позичальника.

Суд також звертає увагу на те, що кредитний договір не містить пп. 7.7.1.1, на якій позивач посилається у позовній заяві.

Окрім того, посилання позивача на відсутність у кредитному договорі умови користування не отриманої позивачем частиною кредиту у розмірі 103947грн. 32коп. не має правового значення для вирішення питання щодо його недійсності. Так, якщо позивач посилається на те, що він не отримував суму у розмірі 103947грн. 32коп., то дана обставина має значення лише для визначення обов`язку позивача щодо повернення суму кредиту.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 02 березня 2018р. по цивільній справі №523/8957/16-ц було стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_4 , на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 970 302,66 (один мільйон дев`ятсот сімдесят тисяч триста дві гривні) 66 копійок, з яких: 636 068,90 грн. поточна заборгованість за кредитним договором, 974 077,29 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 170 387,14 грн. заборгованість за пенею за несплату основного боргу, 87 670,93 грн. - заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом, 102 098,40 грн. заборгованість по несплаті штрафу, а також судові витрати у розмірі 3219 гривень.

В той же час, дійсно Додаток № 1 друкований занадто малим кеглем, проте це не впливає на дійсність кредитного договору.

Суд також не приймає до уваги твердження позивача про те, що при укладенні кредитного договору йому була надана роздруківка сукупної вартості кредиту та детального розпису щомісячних платежів у явно нечитабельному вигляді, що позбавило позивача реальної можливості ознайомитись з ціною договору, переліком супутніх послуг та їхньою вартістю.

Так позивач не надав докази того, що до та після укладення кредитного договору, він звертався до Банку з вимогою надати будь-які письмові пояснення стосовно роз`яснення Додатку №1 до Кредитного договору N 00012R44 від 09.10.2008р..

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач частково погашав заборгованість за кредитним договором, що підтверджується випискою руху коштів по рахунку.

Необхідно відзначити, що позовна заява про визнання кредитного договору недійсним надійшла до суду лише у грудні 2018р., тобто вже після стягнення з нього заборгованості за кредитним договором рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 02 березня 2018р..

Отже майже 10 років з дня укладення кредитного договору позивач не звертався з позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним, що лише підтверджує факт, що позивач був достовірно ознайомлений з умовами кредитного договору.

Суд також не приймає до уваги повідомлення судового експерта №591/1 Бурдейного С.М. про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи, оскільки дана експертиза не впливає на вирішення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору за обставинами, які викладені позивачем у позовних вимогах.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «МТБ БАНК», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус ОМНО Харитонова Тетяна Євгенівна щодо визнання недійсним кредитного договору № 00012/R44 від 09.10.2008р, який був укладений ОСОБА_1 із ВАТ "Морський Транспортний Банк", правонаступником якого є ПАТ "МТБ Банк" не підлягають задоволенню.

В позовних вимогах позивач посилається на те, що необхідно визнати недійсним іпотечний договір квартири АДРЕСА_1 , укладений із ВАТ "Морський Транспортний Банк", правонаступником якого є ПАТ "МТБ Банк" 09.10.2008р., посвідчений ПН ОМНО Харитоновою Т.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 2354, зважаючи на визнання недійсним кредитного договору, інших підстав не визначає. Отже вищевказані позовні вимоги є похідними від первісних вимог щодо визнання кредитного договору недійсним, а оскільки суд залишає без задоволення первісні позовні вимоги, то відсутні підстави для визнання недійсним іпотечного договору.

Керуючись ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, , -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) до ПАТ «МТБ БАНК» (), треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус ОМНО Харитонова Тетяна Євгенівна про захист прав споживачів шляхом визнання недійсними:

кредитного договору № 00012/R44 від 09.10.2008р, який був укладений між ОСОБА_1 та ВАТ "Морський Транспортний Банк", правонаступником якого є ПАТ "МТБ Банк";

іпотечного договору квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ВАТ "Морський Транспортний Банк", правонаступником якого є ПАТ "МТБ Банк" 09.10.2008р., посвідчений ПН ОМНО Харитоновою Т.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 2354

-залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 12.09.2022