Справа № 509/5080/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт. Овідіополі, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Махортова Ігоря Олександровича Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», про визнання протиправним та скасування рішення державного ресторатора щодо нерухомого майна та поновити право власності на нерухоме майно,

учасники цивільного провадження:

позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Танасогло О.М.

відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Гусельщикова М.А., адвокат Шевченко К.С.

відповідач Міністерство юстиції України (далі по тексту МЮ України) та його представник Рабюк І.О.-,

відповідач Державний реєстратор Махортов Ігор Олександрович Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» (далі по тексту державний реєстратор),-

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2018 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов вищевказаний позов. Предметом позову є дії щодо нерухомого майна, яке перебуває на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області.

позиція сторін

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником нерухомого майна у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, загальною площею 55.10 кв.м., житлова 17.90 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0.60 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибна ділянка), розташована за вищевказаною адресою (далі по тексту спірне нерухоме майно), без його волі відповідач ОСОБА_2 , за допомогою державного реєстратора безпідставно зареєстрував спірне нерухоме майно на ім`я відповідача ОСОБА_2 , а тому позивач просить визнати противоправним та скасувати рішення державного реєстратора щодо спірного нерухомого майна та поновити право власності за позивачем на спірне нерухоме майно (т. 1 а.с.2).

В ході судового розгляду представник позивача фактично підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 копію позову та матеріали до нього отримав належним чином та направив до суду письмові пояснення, з яких видно, що позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні.

Відповідач МЮ України копію позову та матеріали до нього отримав належним чином та направ до суду відповідно до ст. 178 ЦПК України відзив, з яких видно, що позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні.

Відповідач державний реєстратор до суду не з`явився, відзив в порядку ст. 178 ЦПК України не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду.

Рух справи

06 листопада 2018 року судом першої інстанції було відкрито цивільне провадження.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках.

Обставини, які встановлені судом

17 липня 2000 року у позивача ОСОБА_3 виникло право власності на спірну земельну ділянку.

22 серпня 2007 року у позивача ОСОБА_1 виникло право власності на спірний житловий будинок.

27 серпня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та АБ «Порто-Франко» (далі по тексту банк) був укладений кредитний договір № 612/12-13 (т.1 а.с.10), в той же день між позивачем та банком з метою забезпечення кредитного договору був укладений іпотечний договір, предметом договору є спірне нерухоме майно.

Кредитні правовідносини не припинені.

05 липня 2016 року між банком та ТОВ «Альянс Фінанс» був укладений договір відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором.

03 грудня 2016 року між товариством та відповідачем ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором. На підставі вищевказаних цивільно-правових договорів відповідач ОСОБА_2 направив позивачу ОСОБА_1 за допомогою послуг Укрпошта вимогу в порядку ст. 35,37 ЗУ «Про іпотеку», яку 20.12.2016 року позивач належним чином отримав.

З урахуванням тих обставин, які були встановлені під час судового розгляду, та письмових пояснень та відзивів сторін, суд вважає, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, щодо захисту свого права шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації спірного нерухомого майна.

Позивач стверджує, що поза його волі було здійснено відчуження спірного нерухомого майна, однак при розгляді справи було з`ясовано, що позивач дійсно уклав іпотечний договір, був обізнаний про умови договору та наслідки його не виконання, позивач не оскаржує договір іпотеки та договір про відступлення прав вимоги, таким чином суд приходить до висновку, що відчуження спірного нерухомого майна було здійснено відповідно до ЗУ «Про іпотеку».

Позивач стверджує, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію в той час коли на спірне нерухоме майно, 04 лютого 2015 року був накладений арешт слідчим суддею під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження. При цьому позивач не зазначив, чим державний реєстратор порушив його права та інтереси при здійсненні ним реєстраційної дії.

Позивач звернувся до суду до відповідача МЮ України, та просить визнати противоправним та скасувати рішення державного реєстратора.

Відповідно до ст. 38 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень» (далі по тексту Закон) державні реєстратори, суб`єкти державної реєстрації прав за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку встановленому законом.

Відповідно до ст. 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань, в тому числі МЮ України у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність за Законом.

Відповідно до норм чинного законодавства єдиним суб`єктом, наділеним повноваженнями приймати рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, відмови в державній реєстрації є державний реєстратор, таким чином суд приходить до висновку, що МЮ України є неналежним відповідачем по справі.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач в ході судового розгляду відповідно до ст. 13 ЦПК України в рамках позовних вимог, не зміг відповідно до ст. 263 ЦПК України обґрунтувати свої позовні вимоги, тому у позивача не виникло право власності на спірне нерухоме майно, а тому в задоволені позову необхідно відмовити.

Судові витрати

При подані позову позивач не сплатив судовий збір, так як звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2-13,77-80,141,258,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Махортова Ігоря Олександровича Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області», про визнання протиправним та скасування рішення державного ресторатора щодо нерухомого майна та поновити право власності на нерухоме майно відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене в палату по цивільним справам Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Кириченко П.Л.