Справа № 143/1075/21
05.09.2022 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Огородник Н.А.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 .
07.10.2019 року приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотною Т.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями іншої земельної ділянки площею 3,1269 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є вона та відповідачі в рівних частках (по 1/3).
10.08.2021 року приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотною Т.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №33/02-32, якою відмовлено їй та відповідачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 щодо спадкового житлового будинку у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця.
Водночас, нотаріусом було роз`яснено, що оскільки земельні ділянки, що розташовані за тією ж адресою, що і будинок, є його невід`ємною частиною, то видача свідоцтва про право на спадщину на них можлива лише при видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок.
Позивачка наголошує на тому, що за таких обставин ні вона, ні відповідачі не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину на зазначені вище об`єкти нерухомості.
Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.328, 1225, 1268 ЦК України, просить:
-розділити між нею та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку літ. «А», «а» загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., навісу літ. «а1», літньої кухні сараю літ. «Б», сараю літ. «б», сараю літ. «б1», погребу з шиєю літ. «В», гаражу літ. «Г», колонки питної №1, огорожі №2, воріт №3, хвіртки №4, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку літ. «А», «а» загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., навісу літ. «а1», літньої кухні сараю літ. «Б», сараю літ. «б», сараю літ. «б1», погребу з шиєю літ. «В», гаражу літ. «Г», колонки питної №1, огорожі №2, воріт №3, хвіртки №4, що знаходяться по АДРЕСА_1 ;
-визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку літ. «А», «а» загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., навісу літ. «а1», літньої кухні сараю літ. «Б», сараю літ. «б», сараю літ. «б1», погребу з шиєю літ. «В», гаражу літ. «Г», колонки питної №1, огорожі №2, воріт №3, хвіртки №4, що знаходяться по АДРЕСА_1 ;
Ухвалою судді від 09.12.2021 року відкрито провадження у справі та визначено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.53-54).
Ухвалою суду від 12.05.2022 року задоволено клопотання позивачки про витребування доказів. Витребувано від приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Заболотної Т.М. належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи щодо майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.95).
Ухвалою суду від 05.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.120-121).
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позов та підтвердила викладені у ньому обставини.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнали позов. Крім того, направили на адресу суду заяви від 12.05.2022 року, в яких зазначили, що просять позовну заяву розглянути у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі (а.с.87, 88).
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для правильності вирішення спору, визначившись із нормами матеріального права, предметом правового регулювання яких є спірні правовідносини, суд встановив наступне.
27.01.2000 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Чапаєвської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований у реєстрі за №1, згідно із яким все своє майно заповіла своїм дітям: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.117).
21.06.2000 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Чапаєвської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований у реєстрі за №25, згідно із яким належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0094147 заповіла своїм дітям: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.118).
Згідно із випискою з погосподарської книги №2 (2016 2020 роки) по Чапаєвській сільській раді Погребищенського району Вінницької області головою домогосподарства по АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 . До складу домогосподарства входив житловий будинок 1959 року забудови (а.с.143).
Згідно із технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 14.05.2021 року, виготовленим фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 , житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_1 , були побудовані в період з 1959 по 1988 рік (а.с.32-36).
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Вінниця померла ОСОБА_4 (а.с.116).
16.04.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотної Т.М. із заявою, в якій вона повідомила про відмову від прийняття спадщини за заповітами та прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с.113).
16.04.2019 року ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотної Т.М. із заявою, в якій вона повідомила про відмову від прийняття спадщини за заповітами та за законом після смерті ОСОБА_4 на користь внука померлої ОСОБА_3 (а.с.112).
16.04.2019 року ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотної Т.М. із заявою, в якій вона повідомила про відмову від прийняття спадщини за заповітами та за законом після смерті ОСОБА_4 на користь внука померлої ОСОБА_2 (а.с.114).
13.05.2019 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотної Т.М. із заявою, в якій повідомив, що приймає спадщину за законом після смерті своєї баби ОСОБА_4 (а.с.115).
03.06.2019 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотної Т.М. із заявою, в якій повідомив, що приймає спадщину за законом після смерті своєї баби ОСОБА_4 (а.с.115).
Постановою нотаріуса від 10.08.2021 року відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , у зв`язку із ненаданням спадкоємцями правовстановлюючого документа на зазначений об`єкт нерухомості на ім`я спадкодавця (а.с.116).
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовної вимоги про визнання за позивачкою в порядку спадкування за законом права власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, суд виходить із того, що відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Отже, умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
В роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Разом із цим, відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності".
Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" набрав чинності з 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V "Прикінцеві положення" цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.
Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.
У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.
Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.
Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.
Таким чином, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, а документом, що засвідчує прийняття такого об`єкту нерухомості до експлуатації є технічний паспорт.
Ураховуючи, що за змістом відомостей, що містяться у технічному паспорті від 14.05.2021 року, спірні житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами були побудовані в період з 1959 по 1988 рік, та згідно із випискою з погосподарської книги №2 (2016 2020 роки) по Чапаєвській сільській раді Погребищенського району Вінницької області спірні об`єкти нерухомого майна належали ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що означені об`єкти нерухомості ввійшли до складу спадкової маси після її смерті.
За правилами ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частинами 1, 2. ст.1258 ЦК України унормовано, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Визначаючись із часткою позивачки у спадковому майні, суд ураховує, що остання є дочкою спадкодавця, а відповідачі внуками спадкодавця.
За змістом ч.1 ст.1266 ЦК України, розміщеній у Главі 86 ЦК України («Спадкування за законом»), внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення).
По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).
З огляду на викладене внуки спадкодавця входять до кола спадкоємців за законом.
За ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.
З огляду на викладене слід дійти висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відмовившись від прийняття спадщини за заповітами, водночас вправі були відмовитися від прийняття спадщини за законом на користь відповідачів, які, в свою чергу, прийнявши спадщину, були закликані до спадкування та фактично набули правосуб`єктності спадкоємців першої черги.
В ч.1 ст.1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Відтак, кожному із спадкоємців, які є сторонами по справі, належить по 1/3 частці у спадковому майні.
Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу.
Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже, зважаючи на ту обставину, що позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, прийняла спадщину, та ураховуючи те, що у неї існують об`єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд дійшов висновку, що з метою захисту її майнових спадкових прав за нею необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
В той же час, розглядаючи по суті позовну вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частини спірних земельних ділянок, суд бере до уваги, що за правилами ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Частиною 1 ст.1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
За ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Таким чином, з урахуванням положень ст.ст.1296-1298 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Суд також звертає увагу на роз`яснення, викладені у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», відповідно до яких за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Із матеріалів справи витікає, що позивачка не отримала письмову відмову нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на відповідні частини спірних земельних ділянок. Більше того, у матеріалах спадкової справи відсутні відомості про те, що позивачка зверталася до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину на згадані об`єкти нерухомого майна.
За таких обставин на даний час підстав для визнання за нею права власності на такі частини земельних ділянок в порядку спадкування у суду не має.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №2-390/2006.
Щодо позовних вимог про визнання за відповідачами права власності на частини спадкового майна, то суд звертає увагу на положення ч.1 ст.15 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
В силу частини 1, пункту першого та абзацу дванадцятого ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Таким чином, у наведених приписах цивільного законодавства законодавець підкреслює, що за загальним правилом особа наділена правом на захист саме «свого» особистого немайнового або майнового права та інтересу, а не відповідного права або інтересу іншої особи.
У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі №522/9011/19 наведено правовий висновок про те, що за змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.
Ураховуючи характер спірних правовідносин, підстави позову та встановлені судом обставини розглядуваної справи, у ОСОБА_1 вочевидь відсутні будь які суб`єктивні матеріальні права або охоронювані законом інтереси стосовно належних відповідачам часток у спадковому майні, що само по собі свідчить про відсутність у неї права на пред`явлення позову в їхніх інтересах у означеній частині. Адже, відсутність у відповідачів можливості оформити свої спадкові права в рамках нотаріального провадження не може порушувати прав чи інтересів позивачки.
З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 в частині їх пред`явлення в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є безпідставними, а відтак не підлягають задоволенню.
Поряд із цим, позивачкою була заявлена вимога про розподіл між нею та відповідачами спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд вважає, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми, які регламентують підстави та порядок розподілу спадкового майна між спадкоємцями, виходячи із наступного.
В ч.2 ст.1278 ЦК України обумовлено, що кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.
Спадщина належить спадкоємцям, які її прийняли, на праві спільної часткової власності (ч.4 ст.355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються передбачені в Главі 26 ЦК України правила, що регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ проводиться у судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців.
Відповідно до частин 1, 2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Згідно з частинами 1, 2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
З урахуванням наведеного, виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливості виділу в натурі такої частки.
Отже, під поділом (розподілом) спадкового майна між спадкоємцями в контексті ст.1278 ЦК України, у поєднанні з наведеними приписами цивільного законодавства, слід розуміти поділ або виділ частки спадщини в натурі, а не визначення ідеальних часток спадкоємців у праві спільної часткової власності на таке майно, про що пред`явлена вимога ОСОБА_8 .
Зважаючи на викладене, позовна вимога про розподіл між ОСОБА_1 та відповідачами спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , також не підлягає задоволенню.
В позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що судовий збір не підлягає стягненню із відповідачів.
Ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та беручи до уваги те, що позивачка бажає судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишити за собою, суд не вбачає підстав стягувати із відповідачів на користь позивачки сплачений нею судовий збір.
Керуючись ст. ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/3 частину житлового будинку літ. «А», «а» загальною площею 52,5 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., навісу літ. «а1», літньої кухні сараю літ. «Б», сараю літ. «б», сараю літ. «б1», погребу з шиєю літ. «В», гаражу літ. «Г», колонки питної №1, огорожі №2, воріт №3, хвіртки №4, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Сторони по справі:
ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 07.09.2022 року.

Суддя