Справа № 357/5025/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустова Ю. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розіравння шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 06.12.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу дітей не мають, сімейне життя з ОСОБА_2 , не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, виникають сварки, а тому позивач просить шлюб розірвати.

Ухвалою суду від 13.07.2022 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленям учасників справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява, в якій позивач просить розірвати шлюб та провести розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат - Корзаченко В.М., подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, що є підставою для повернення позивачеві з державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору, просить провести розгляд справи без участі відповідача та її представника. Заперечив щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки зазначені витрати в розмірі 5000 грн. не доведені та не підтверджені документально, не містять розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідач в письмово викладеній заяві від 06.09.2022 р., через свого адвоката суду повідомила, неодноразово пропонувала позивачу розірвати шлюб без судового процесу, натомість позивач бажав, щоб у позові було зазначено дати припинення спільного проживання та зазначено про відсутність спору про поділ майна, хоча насправді, такий спір існує.

Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони 06.12.2019 року зареєстрували шлюб, у Дарницькому районному у місті Києві відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2515. Як зазначено в позові, сторони від шлюбу дітей не мають. Спору про спільне майно, що підлягає поділу також не має.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили подружні відносини, позивач категорично не бажає відновлювати стосунки з ОСОБА_2 , зазначає, що його рішення щодо розірвання шлюбу виважене і кінцеве.

Позивач вказав на підстави розірвання шлюбу - відсутність розуміння та формальне існування шлюбу.

Задовольняючи позов, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача.

Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні.

Позивач просив судові витрати стягнути з відповідача.

Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем під час подачі позову до суду.

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За таких обставин із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків сплаченого судового збору, а позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми судових витрат ( витрат на правничу допомогу), суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано лише ордер про надання правничої допомоги від 13.06.2022 року, до Договору № 08/06/2022 від 08.06.2022 року.

Будь-яких інших доказів на підтвердження надання послуг на професійну правничу допомогу позивачем надано не було (договір, розрахунок, акт виконаних робіт, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ про сплату коштів, тощо).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ордер на надання правничої допомоги не може бути доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн.

За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 112,113 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 158, 258- 265, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 06.12.2019 року у Дарницькому районному у місті Києві відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2515, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 496,00 грн.

Повернути ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), 50 відсотків сплаченого судового збору з Державного бюджету, в розмірі 496,00 грн. (квитанція 0.0..1 від 08.06.2022).

Відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , / адреса реєстрації: АДРЕСА_1 /

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , /адреса реєстрації: АДРЕСА_2 /

Повний текст рішення виготовлено 09.09.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола