Справа № 214/9010/21
У Х В А Л А

про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову

08 вересня 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Новака Артура Михайловича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє особисто та як законний представник неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, представлені органами опіки та піклування, про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

Представники:

від позивача - адвокати Новак А.М., Павленко В.В.,

від третьої особи-1 - ОСОБА_7 ,

від третьої особи-2 - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Новак А.М., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою 27 жовтня 2021 року, в якій просив суд: визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати, понесені сторонами, залишити за ними.

Правом на участь в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Павленко В.В. не скористався, подавши заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його як представника. Пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітніх відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явилась, однак 31 травня 2022 року подала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов визнала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, направлену поштовою кореспонденцією 01 червня 2022 року (надійшла до суду 09 червня 2022 року) про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав.

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце проведення судового засідання повідомлявся неодноразово належним чином, однак не з`явився, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Заяв про відкладення розгляду справи від нього суду не надходило.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, представленого органом опіки та піклування - ОСОБА_8 , правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши відповідну заяву. При вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Заперечень проти задоволення позовних вимог про визнання втратившими право користування житловим приміщенням неповнолітніх дітей представник органу опіки та піклування не мала з огляду на визнання позову ОСОБА_4 як їх законним представником.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, представленого органом опіки, в судове засідання не з`явився, однак подав письмові пояснення, направлені на електронну пошту суду 18 серпня 2022 року. По суті заявлених вимог представник зазначив, що відповідачі - неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вселились в квартиру за згодою позивача. Оскільки дитина самостійно не може визначати своє місце проживання, тому її відсутність в житловому приміщенні не може бути безумовною підставою для визнання втратившими право користування ним. Несплата дітьми житлово-комунальних послуг також не може бути підставою для цього. Відтак, на думку представника третьої особи, вимоги про визнання неповнолітніх відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням направлені всупереч інтересам дітей, а тому в їх задоволенні в цій частині просив відмовити. При вирішенні спору в іншій частині вимог покладається на розсуд суду.

При вирішення питання можливості прийняття судом визнання відповідачем ОСОБА_4 позову в частині вимог, пред`явлених до неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , законним представником яких вона є, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст.ст.7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Як слідує з ч.ч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно з ч.1 ст.242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

З огляду на положення ст.29 ЦК України та вік відповідачів, які будучи неповнолітніми та не маючи достатнього обсягу цивільної дієздатності не можуть до повноліттясамостійно визначати своє місце проживання, суд вважає, що визнання відповідачем ОСОБА_4 як законним представником ОСОБА_5 , ОСОБА_6 позову в частині пред`явлених до них вимог, суперечить правам та інтересам дітей, а також положенням діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 правом на участь судовому засіданні не скористалась, тому суд був позбавлений можливості роз`яснити їй наслідки визнання позову.

Враховуючи те, що визнання відповідачем позову суперечить інтересам неповнолітніх відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та нормам матеріального закону, тому суд доходить висновку про необхідність відмови в прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_4 як законним представником ОСОБА_5 , ОСОБА_6 позову в частині вимог, пред`явлених до них.

Керуючись ст.ст.206, 260, 261 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_4 , яка діє як законний представник неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , позовних вимог, пред`явлених до них про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу складено та підписано 08 вересня 2022 року.

Суддя А.В. Ткаченко