КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-3/824/32/2022
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2022 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді -доповідача Білич І.М.
суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
при секретарі Довгополій А.В.
за участі: представника відповідача - Мохонько О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Старшинського Владлена Артуровича щодо ухвалення додаткового судового рішення
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду м. Києва Фролової І.В.,
У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила: скасувати наказ (розпорядження) №2540-п про припинення трудового договору (контракту) від 27 травня 2020 року, виданий директором Київської міської дирекції АТ «Укрпошта» про звільнення з 01 червня 2020 року ОСОБА_1 з посади начальника Центру економіки та фінансів у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на роботі в Київській міській дирекції АТ «Укрпошта» на посаді начальника Центру економіки та фінансів з 01 червня 2020 року; стягнути з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено.

Скасовано наказ (розпорядження) №2540-п про припинення трудового договору (контракту) від 27 травня 2020 року, виданий директором Київської міської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про звільнення з 01 червня 2020 року ОСОБА_1 з посади начальника Центру економіки та фінансів зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Київській міській дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» на посаді начальника Центру економіки та фінансів з 01 червня 2020 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 01 червня 2020 року по 11 лютого 2021 року у розмірі 350 116,62 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь держави судові витрати у розмірі 3 501,16 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року стягнуто з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 27 000,00 грн.

Не погоджуючись з постановленими судовими рішеннями Акціонерне товариство «Укрпошта» звернулося до суду з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» було задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року в частині визначення правового обґрунтування звільнення ОСОБА_1 змінено в редакції цієї постанови.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року в частині вирішення вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 02 червня 2020 року до 11 лютого 2021 року в розмірі 278 618,56 грн. (двісті сімдесят вісім тисяч шістсот вісімнадцять гривень п`ятдесят шість копійок) без урахування обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року змінено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

Після постановлення судового рішення на адресу апеляційного суду представником позивача, адвокатом Старшинським В.А. було подано 05 листопада 2021 року заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду якої він просив суд ухвалити додаткову постанову та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу яка надавалася ним в рамках укладеного з ОСОБА_1 договору про надання правової (правничої) допомоги під час розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року в розмірі 25 000 гривень.

Представником АТ «Укрпошта» було подано заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з посиланням на те, що надані квитанції представником позивача на підтвердження понесених витрат не містять інформації про підготовку документів саме по вказаній справі, також не зазначено конкретне призначення платежу, та період сплати. Серед іншого матеріали справи не містять також, а позивачем не надано доказів які б свідчили про доцільність та неминучість витрат на професійну правничу допомогу. Позовна заява не містить ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, та її виготовлення не вимагало значного обсягу технічних робіт.

Крім того, розмір судових витрат позивача не є співмірним ані складності справи, ані з часом витраченим на дану справу адвокатом, тобто є недоведеним. Відтак, просив суд відмовити в задоволенні заяви.

Учасники справи про день і час розгляду заяви повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку.

Представник відповідача не визнав подану заяву, заперечував проти ухвалення додаткового судового рішення по справі щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з участю представника позивача при розгляді апеляційної скарги відповідача.

Заявник в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи подав заяву щодо можливого здійснення розгляду справи за його відсутності та відсутності позивача по справі.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб які не з`явилися в силу вимог визначених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення у осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа№ 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з заявою про постановлення додаткового судового рішення представником позивача було надано належним чином посвідчені копії:

договору № 09/06/20/01 про надання правової (правничої) допомоги від 09 червня 2020 року;

додаткової угоди №2 від 01 липня 2021 року до договору № 09/06/20/01 про надання правової (правничої) допомоги від 09 червня 2020 року;

меморіального ордеру № 20118957 СВ від 08 липня 2021 року про зарахування 25 000 грн. на рахунок АО «Протекція права»;

копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 03 листопада 2021 року;

копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1033429;

копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5137 від 25 липня 2021 року;

відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно АО « Протекція права».

Як вбачається за умовами п.2.1 додаткової угоди №2 від 01 липня 2021 року до договору № 09/06/20/01 про надання правової (правничої) допомоги від 09 червня 2020 року сторони узгодили фіксований розмір гонорару за надання позивачу правничої допомоги, який становив 25000 грн. 08 липня 2021 року ОСОБА_1 здійснила оплату гонорару за надання правничої допомоги на банківський рахунок, як передбачено умовами додаткового договору. 03 листопада 2021 року між позивачем та адвокатським об`єднанням було укладено акт приймання-передачі наданої правової допомоги та включено до акту звіт про надану правову допомогу, який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та час, витрачений адвокатом на надання правової допомоги позивачу.

З наданих документів вбачається, що правнича допомога позивачеві була надана адвокатом Старшинським В.А., а вартість наданих послуг становить 25 000,00 грн. Відтак, посилання відповідача на те, що до заяви було додано всі необхідні підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів з урахуванням зазначених вище підстав.

У той же час колегія суддів вважає, що при визначенні судом суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції (постанова Верховного Суду від 20 листопада 2018 року № 910/23210/17).

Враховуючи заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, надані заявником докази, застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, також враховуючи заперечення відповідача про те, що підготовка заявника до участі в розгляді справи апеляційним судом за апеляційними скаргами відповідача не вимагала додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин чи виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи, доказів протилежного не надано та з матеріалів справи не вбачається, вбачається що вартість виконаних представником заявника робіт є завищеною.

Тобто відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначених норм права, а саме зменшенню з 25 000 гривень визначених угодою сторін до 7 000 гривень - часткового задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу шляхом постановлення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 270, 372, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Старшинського Владлена Артуровича задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді: