КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року м. Київ

Справа № 357/11036/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/8208/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Ярмола О.Я. 31 січня 2022 року у м. Біла Церква, повний текст рішення складений 10 лютого 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення Білоцерківської міської ради, скасування запису про реєстрацію прав,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 28 листопада 2019 року № 4727-84-VІІ, яким було затверджено відповідачу проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером :07:012:0005 шляхом припинення реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Позов обґрунтовував тим, що з 04 червня 2003 року на підставі договору дарування, він є власником житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Рішенням Білоцерківської міської ради від 05 травня 2005 року позивачу було передано у власність земельну ділянку площею 993 кв.м. для обслуговування житлового будинку та 489 кв.м. для садівництва, по АДРЕСА_1 . Позивач виготовив 2 державні акти в підтвердження свого права власності на вказані земельні ділянки, однак, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 06 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, було визнано недійсними підстави набуття та саме право власності на земельну ділянку площею 0,489 га для індивідуального садівництва. Підставою для прийняття такого рішення суду стало те, що відповідачу ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 було надано дозвіл на будівництво сарая-гаража-літньої кухні. Згідно такого розпорядження було видано відповідачу дозвіл на виконання будівельних робіт №9 від 06 червня 2001 року на будівництво господарських будівель.

26 червня 2020 року позивач звернувся до Білоцерківської міської ради з питанням передачі йому земельної ділянки площею 210 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства, що була надана раніше в користування згідно рішення Білоцерківської міської ради від 28 липня 2000 року за №251. Однак, позивачу повідомили, що за рішенням Білоцерківської міської ради №4727-84-VІІ від 28 листопада 2019 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0489 га. по АДРЕСА_1 . Даним рішенням було порушено право позивача, оскільки не було враховано, що рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №251 від 28 липня 2000 року було передано 210 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_3 , попередньому власнику домоволодіння. Крім того позивач зазначав, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:012:0005 (земельна ділянка на яку затверджено технічну документацію 28 листопада 2019 року) перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером :07:012:0006. Відповідачу рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 29 серпня 2000 року № 278 виділялась земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0320 га для ведення особистого підсобного господарства, а не для будівництва та, обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 489 кв.м. Позивач вважав, що земельну ділянку площею 210 кв.м. без його згоди, як користувача, було переведено в інше цільове призначення та передано у власність іншій особі, що є порушенням прав позивача.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення Білоцерківської міської ради, скасування запису про реєстрацію прав -відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не було наведено правових підстав для скасування рішення місцевого самоврядування, яким було виділено земельну ділянку. Також позивачем не були обґрунтовані вимоги до Держгеокадастру в Київській області, а саме в який спосіб було порушено право позивача відповідачем.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню, оскільки було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуально права.

Вказує, що при зверненні з позовом він зазначав, що рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 05 серпня 2005 року позивачу передавалась у власність земельна ділянка для ведення садівництва. Передмовою прийняття цього рішення було отримання дозволу на розробку технічної документації з відповідним цільовим призначенням земельної ділянки. Категорія цільового призначення була визначена за допомогою містобудівної документації та на підставі рішення комітету Білоцерківської міської ради №251. Жодних інших рішень про визначення категорій цільового призначення спірної земельної ділянки Білоцеркіською міською радою не приймалося взагалі.

При розгляді в суді першої інстанції ОСОБА_2 не було надано до суду технічну документацію про зміну цільового призначення земельної ділянки з земель сільськогосподарського призначення на землі житлової забудови, проте суд не з'ясував цю обставину.

Вказує, що в мотивувальній частині суд критично поставився до зведеного кадастрового плану, наданого позивачем, пославшись на відступіть опису меж та неможливості встановити накладання земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Натомість зведений кадастровий план містив всі необхідні реквізити для встановлення накладання земельних ділянок.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Овчаренко Д.К. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування укладеного між ним та ОСОБА_4 04 червня 2003 року та посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Кушнір Н.Б. (а.с.17-20).

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28 липня 2000 року за №251 громадянину ОСОБА_3 , проживаючому по АДРЕСА_1 , було передано в постійне користування земельну ділянку площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та 210 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства (а.с.23).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суд Київської області від 06 грудня 2013 року у справі № 357/8406/13 за позовом ОСОБА_2 до Білоцерківської міської ради, ОСОБА_1 , Відділу Держземагенства в м. Біла Церква визнано недійсним рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 05 серпня 2005 року №306 в частині передачі ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки для ведення садівництва площею 489 кв.м. та затвердження виготовленої «Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадян України в межах Білоцерківської міської ради», а також площу земельної ділянки для ведення садівництва 489 кв.м., передану у власність ОСОБА_1 .

Також, суд визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №313918, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення Білоцерківської міської ради від 05 серпня 2005 року за № 306, на земельну ділянку площею 0,0489 га для індивідуального садівництва по АДРЕСА_1 , 30 січня 2006 року. Вказане рішення суду набрало законно сили після перегляду справи судом касаційної інстанції 06 вересня 2017 року (а.с.24-29).

З мотивувальної частині рішення вбачається, що підставою визнання недійсними рішення Білоцерківської міської ради від 05 серпня 2005 року № 306 та виданих на його підставі державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 стало порушення прав ОСОБА_2 щодо користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, на якій зведений об`єкт будівництва.

Цим рішенням також було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №278 від 29 серпня 2000 року ОСОБА_2 виділено в постійне користування земельну ділянку площею 0,0320 га по АДРЕСА_1 . Та 06 червня 2001 року ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво сарая-гаража-літньої кухні. 30 січня 2006 року був виготовлений технічний план на садибний будинок по АДРЕСА_1 . В 2010 був виготовлений кадастровий план виділеної ОСОБА_2 земельної ділянки, згідно якого площа ділянки склала 0,0491 га, складено опис меж суміжних користувачів.

Крім того, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі № 320/6635/18 за позовом ОСОБА_2 до Білоцерківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, було встановлено, що рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 18 грудня 2014 року №1356-67-VІ, яким надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки площею 0,0489 га, є чинним та таким, що вичерпало свою дію виконанням. Суд зобов`язав Білоцерківську міську раду Київської області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності ОСОБА_2 , та було передано у власність земельну ділянку площею 0,0489 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.102-105).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12 березня 2018 року було скасовано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0489 га, з кадастровим номером :07:012:0005 (а.с.106).

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі № 320/6635/18, рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 28 листопада 2019 року №4727-84-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність ОСОБА_2 » було передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0489 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:012:0005 (а.с.74).

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч.ч.3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач, заперечуючи правомірність набуття відповідачем права власності на земельну ділянку вказує, що під кадастровим номером :07:012:0005 перебуває земельна ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_1 та ця земельна ділянка була сформована і зареєстрована з іншим цільовим призначенням - для індивідуального садівництва. Ніхто не вилучав у позивача дану земельну ділянку та не змінював її цільового призначення.

Однак, Рішенням Білоцерківського міськрайонного суд Київської області від 06 грудня 2013 року у справі №357/8406/13 було визнано недійсним рішення Білоцерківської міської ради від 05 серпня 2005 року №306 в частині передачі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 489 кв.м. та затвердження виготовленої технічної документації, де і було визначено цільове призначення земельної ділянки. На виконання цього судового рішення 12 березня 2018 року було скасовано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0489 га, з кадастровим номером :07:012:0005. А отже, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивач безпідставно стверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:012:0005 має цільове призначення для індивідуального садівництва.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач отримав в користування земельну ділянку площею 210 кв.м., оскільки рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28 липня 2000 року за №251 було передано ОСОБА_3 в постійне користування земельну ділянку площею 210 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства (без зазначення адреси), а з договору дарування від 04 червня 2003 року не вбачається набуття позивачем в користування будь-яких земельних ділянок. В договорі не зазначено розмір земельної ділянки на якій знаходився будинок із господарськими та побутовими будівлями і спорудами, власником яких став позивач. До того ж право власності до позивача перейшло від ОСОБА_4 , а зв'язок з ОСОБА_3 не вбачається.

Крім того, право позивача на користування земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстроване в належний спосіб. При цьому, ні попередні власники домоволодіння по АДРЕСА_2 , ні позивач не встановлювали межі земельної ділянки площею 210 кв.м. для веденння особистого підсобного господарства на місцевості. А право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі документа, що посвічує відповідне право.

Твердження позивача щодо наявності накладення земельних ділянок сторін ґрунтуються виключно на даних зведеного кадастрового плану. Однак, з у ньому відсутній опис меж із зазначенням власників, міститься зображення чотирьох земельних ділянок, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :07:012:0005, реєстрація права власності на яку за позивачем скасована. При зверненні до суду позивач не надав висновок експерта і не ставив питання про призначення технічної експертизи, хоча як зазначено в рішенні судом першої інстанції було роз`яснено таке його право. Таким чином, позивачем не доведені обставини накладення земельної ділянки, що перебуває у його користуванні із земельною ділянкою виділеною відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 28 листопада 2019 року № 4727-84-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність ОСОБА_2 » було порушено право позивача.

При цьому, суд першої інстанції вірно виходив із відсутності доказів накладення меж належної позивачу земельної ділянки на межі земельної ділянки ОСОБА_2 , у зв'язку із відсутністю даних щодо фактичного користування спірною земельною ділянкою, відсутністю даних про наявне право у позивача на користування земельною ділянкою, яка була передана ОСОБА_2 , а отже і наявності правових підстав для скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким виділено земельну ділянку площею 0,0489 га її власнику (відповідачу ОСОБА_2 ) не має.

Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами судові витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 14 вересня 2022 року.