ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4523/22 Справа № 208/9238/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі частини майна, про виділ нерухомого майна в окремий об`єкт користування, про визначення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - відділ Держкомагенства у м.Дніпродзержинську, про виділ частки із спільного майна, визнання права власності на житлову будівлю як окремий об`єкт нерухомого майна, про визначення порядку користування земельною ділянкою та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особа, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору відділ Держземагенства у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, Кам`янська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні власністю, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з, уточненим 20 січня 2021 року, позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі частини майна, про виділ нерухомого майна в окремий об`єкт користування, про визначення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи його тим, що вони проживають в приватному будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , та їм на праві власності належить 23/50 частин цього будинку, для обслуговування якого з 1954 року виділено земельну ділянку 638 кв.м. Іншими співвласниками будинку є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким належать 27/50 частини будинку та земельна ділянка площею 319 кв.м.

Вказували, що на підставі рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради №67 від 25 лютого 1981 року 11 березня 1981 року були видані свідоцтва про право власності на будинок, розташований у АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_6 на 23/50 частин, а ОСОБА_7 на 27/50 частин, порядок землекористування залишився без змін 638 кв.м. та 319 кв.м.

Зазначили, що позивач ОСОБА_2 неодноразово вертався до ГАСК з проханням дозволити завершення та введення в експлуатацію гаража та літньої кухні з майстернями, сплатив адміністративний штраф, але одержував відмову з причини належності земельної ділянки громаді, а не землекористувачам домоволодіння АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що, порушуючи правила добросусідства, відповідачі здійснили самочинні будівництва та виконали роботи з реконструкції літньої кухні, які призвели до порушення їх прав та позбавило їх права користування належними їм будівлями та права на приватизацію земельної ділянки площею 638 кв.м, а тому просили суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 та ОСОБА_8 в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна, із наданням окремої поштової адреси, 23/50 часток житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та складається з частини житлового будинку літ.А-1, коридор 1-1, площею 6,1 кв.м, кухня 1-2 площею 7,3 кв.м, коридор 1-3 площею 5,6 кв.м, кімната 1-4 загальною площею та житловою площею 7,0 кв.м, кімната 1-5 загальною площею та житловою 12,5 кв.м, кімната 1-6 загальною та житловою площею 10,2 кв.м, загальною площею 48,7 кв.м, житловою 29,7 кв.м, допоміжною 19,0 кв.м, нежитловою прибудови а2-1, навісів а3-1, а4-1, гаражу, літньої кухні Б-1, вбиральні Е-1. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в цілому на самостійний об`єкт нерухомого майна із наданням окремої поштової адреси, житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 та складається з частини житлового будинку (літ.А-1, коридор 1-1, площею 6,1 кв.м, кухня 1-2 площею 7,3 кв.м, коридор 1-3 площею 5,6 кв.м, кімната 1-4 загальною площею та житловою площею 7,0 кв.м, кімната 1-5 загальною площею та житловою 12,5 кв.м, кімната 1-6 загальною та житловою площею 10,2 кв.м, загальною площею 48,7 кв.м, житловою 29,7 кв.м, допоміжною 19,0 кв.м, нежитловою прибудови а2-1, навісів а3-1, а4-1, гаражу, літньої кухні Б-1, вбиральні Е-1, з подальшою реєстрацією речових прав на нерухоме майно; всі судові витрати покласти на відповідачів у рівних частинах.

У лютому 2014 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічним, уточненим 07 квітня 2021 року, позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - відділ Держкомагенства у м.Дніпродзержинську, про виділ частки із спільного майна, визнання права власності на житлову будівлю як окремий об`єкт нерухомого майна, про визначення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи його тим, що вони є власниками 27/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору міни. Будинок має дві ізольовані квартири, які мають окремий самостійний вихід, окремі комунікації. Вони з 1994 року користуються ізольованою квартирою АДРЕСА_2 , із житловою прибудовою А1-1, нежитловими прибудовами а5-1, а6-1, а7-1, навісом а8-1, підвалом під літ А1-1, а співвласники позивачі, з часу набуття ними права власності на частку будинку квартирою АДРЕСА_3 з прибудовою а2-1, навісами а3-1, а4-1, підвалами під літ А2-1, А-1. Також користуються надвірними будівлями і спорудами як, вбиральнею Д-1, гаражем Ж-1, сараями З-1, І-1, навісом К-1, водопроводом №1, зливною ямою №3, воротами №5, огорожею №7, 10,14,18, частиною огорожі №8, хвірткою №15, цоколем №16, воротами №17, тротуаром ІY.

Вказували, що співвласники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користуються ганком, літньою кухнею Б-1, вбиральнею Е-1, водопроводом №2, частиною огорожі №8, огорожею №9, зливною ямою №11, хвірткою №12, тротуаром ІІ. Та вони на частці земельної ділянки, якою користуються, збудували гараж, а на місці своєї літньої кухні Б-1 самовільно збудували двоповерховий житловий будинок. Частки спільної земельної ділянки АДРЕСА_1 , якими користувались співвласники домоволодіння, були і залишились повністю відокремленими, відгородженими одна від однієї огорожею, не мають спільних місць користування. Вхід і в`їзд до квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 кожного із співвласників є окремим, а доступ до своїх частин ділянок співвласники здійснюють через окремі ворота з хвіртками. Кожен із співвласників, набуваючи право власності на 27/50 і 23/50 частин домоволодіння, позивачі в 1994 році і відповідачі в 2004 році, погоджувались на той порядок користування земельною ділянкою, що вже існував.

Зазначали, що одночасно із виділом в натурі частки із спільного нерухомого майна має бути вирішено питання визначення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , на якій розташоване спірне домоволодіння, з урахуванням часток співвласників, розташування ізольованих квартир в будинку, надвірних будівель, споруд, що виділяються співвласникам, порядку користування земельною ділянкою, що склався на час набуття ними права власності на частку домоволодіння в 1994 році і існуючих будівельних норм і правил з метою забезпечення можливості обслуговування ними своєї нерухомості.

Посилаючись на те, що погоджуються з виділом їм, з урахуванням порядку користування, що склався, частини земельної ділянки АДРЕСА_1 в розмірі 488 кв.м, що на 90 кв.м менше, ніж припадає на їх частку в праві власності на домоволодіння, і не заперечують проти виділу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 в розмірі 582 кв.м, що на 98 кв.м більше, ніж припадає на їх частку в праві власності на домоволодіння, просять суд виділити їм в натурі 27/50 часток жилого будинку АДРЕСА_1 , у якості частки майна, що є у спільній частковій власності із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у вигляді квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 84,8 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, що складається з: коридору 2-1, площею 6,1 кв.м, передпокою 2-2 площею 10,5 кв.м, кімнат 2-3 площею 10,7 кв.м, 2-4 площею 12,9 кв.м, 2-5 площею 6,5 кв.м, коридору 2-6 площею 14,3 кв.м, кухні 2-7 площею 9,6 кв.м, ванної 2-8 площею 14,2 кв.м, житлової прибудови А1-1, нежитлових прибудов а5-1, а6-1, а7-1, навісу а8-1, підвалу під літ.А1-1, а також з надвірних будівель і споруд: вбиральні Д-1, гаражу Ж-1, сараїв З-1, І-1, навісу К-1, водопроводу №1, зливної ями №3, воріт №5, №17, огорожі №7,10,14,18, частини огорожі №8, хвіртки №15, цоколю №16, тротуару ІY; визнати за ними право власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 84,8 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, що складається з: коридору 2-1, площею 6,1 кв.м, передпокою 2-2 площею 10,5 кв.м, кімнат 2-3 площею 10,7 кв.м, 2-4 площею 12,9 кв.м, 2-5 площею 6,5 кв.м, коридору 2-6 площею 14,3 кв.м, кухні 2-7 площею 9,6 кв.м, ванної 2-8 площею 14,2 кв.м, житлової прибудови А1-1, нежитлових прибудов а5-1, а6-1, а7-1, навісу а8-1, підвалу під літ.А1-1, а також з надвірних будівель і споруд: вбиральні Д-1, гаражу Ж-1, сараїв З-1, І-1, навісу К-1, водопроводу №1, зливної ями №3, воріт №5, №17, огорожі №7,10,14,18, частини огорожі №8, хвіртки №15, цоколю №16, тротуару ІY, як на самостійний об`єкт нерухомості, з подальшим наданням окремої поштової адреси; визначити між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користування частину земельної ділянки в розмірі 488 кв.м, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 582 кв.м згідно з варіантом №1, викладеним у питанні №2 і додатку №6 висновку експерта ОСОБА_9 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1032/01-20 від 09 лютого 2021 року; стягнути з відповідачів за зустрічним позовом судові витрати.

У березні 2013 року ОСОБА_5 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, звернулась до суду з, уточненим 17 січня 2017 року, позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору відділ Держземагенства у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, Кам`янська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні власністю.

Позов обґрунтовано тим, що їй на праві власності належить 37/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_5 . Інші 63/100 частини у праві спільної часткової власності належить ОСОБА_10 . Безпосередньо її сусідами суміжної земельної ділянки № НОМЕР_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зазначала, що у 2012 році відповідачі у справі самовільно, без відповідних дозволів та погоджень із державними органами та суміжними землекористувачами, побудували житловий будинок та гараж. Житловий будинок та гараж побудовані впритул до огорожі, що порушує вимоги п.3.17 Б-2.4.-1-94 «Планування та забудова міських та сільських поселень».

Посилаючись на те, що вказаними самовільними спорудженнями порушуються її права, як землекористувача суміжної земельної ділянки та власника частини житлового будинку АДРЕСА_5 , в якій вона мешкає разом з членами своєї сім`ї, знаходяться з боку самовільно збудованих відповідачами приміщень, оскільки приміщення перешкоджають нормальному освітленню кімнат та їх провітрюванню, що призводить до порушень повітрообміну в кімнатах, затемнення кімнат, недостатність освітлення призводить до користуванням електроенергією, що негативно вливає на органи зору, збільшує кількість витраченої електроенергії і коштів на оплату за її використання а тому, просить суд усунути їй перешкоди в користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, розташованих по АДРЕСА_5 , шляхом знесення самочинно збудованих відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 гаражу та двоповерхового жилого будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено. Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в натурі 27/50 часток жилого будинку АДРЕСА_1 у якості частки майна, що є у спільній частковій власності із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у вигляді квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 84,8 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, що складається з: коридору 2-1, площею 6,1 кв.м, передпокою 2-2 площею 10,5 кв.м, кімнат 2-3 площею 10,7 кв.м, 2-4 площею 12,9 кв.м, 2-5 площею 6,5 кв.м, коридору 2-6 площею 14,3 кв.м, кухні 2-7 площею 9,6 кв.м, ванної 2-8 площею 14,2 кв.м, житлової прибудови А1-1, нежитлових прибудов а5-1, а6-1, а7-1, навісу а8-1, підвалу під літ.А1-1, а також з надвірних будівель і споруд: вбиральні Д-1, гаражу Ж-1, сараїв З-1, І-1, навісу К-1, водопроводу №1, зливної ями №3, воріт №5, №17, огорожі №7,10,14,18, часини огорожі №8, хвіртки №15, цоколю №16, тротуару ІY. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 84,8 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, що складається з: коридору 2-1, площею 6,1 кв.м, передпокою 2-2 площею 10,5 кв.м, кімнат 2-3 площею 10,7 кв.м, 2-4 площею 12,9 кв.м, 2-5 площею 6,5 кв.м, коридору 2-6 площею 14,3 кв.м, кухні 2-7 площею 9,6 кв.м, ванної 2-8 площею 14,2 кв.м, житлової прибудови А1-1, нежитлових прибудов а5-1, а6-1, а7-1, навісу а8-1, підвалу під літ.А1-1, а також з надвірних будівель і споруд: вбиральні Д-1, гаражу Ж-1, сараїв З-1, І-1, навісу К-1, водопроводу №1, зливної ями №3, воріт №5, №17, огорожі №7,10,14,18, часини огорожі №8, хвіртки №15, цоколю №16, тротуару ІY, як на самостійний об`єкт нерухомості з подальшим наданням окремої поштової адреси. Визначено між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користування частину земельної ділянки в розмірі 488 кв.м, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 582 кв.м, згідно з варіантом №1, викладеним у питанні №2 і додатку №6 висновку експерта ОСОБА_9 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1032/01-20 від 09 лютого 2021 року. В задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять змінити рішення суду в частині відмови в задоволенні їх позовних вимог, а також в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та ухвалити нове рішення, яким припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_5 , виділивши їм в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна з наданням окремої поштової адреси 23/50 часток спірного житлового будинку та складається частини житлового будинку А-1, який складається з: коридору 1-1, площею 6,1 кв.м, кухні 1-2, площею 7,3 кв.м, коридору 1-3, площею 5,6 кв.м, кімнати 1-4, загальною та житловою площею 7,0 кв.м, кімнати 1-5 загальною та житловою площею 12,5 кв.м, кімната 1-6 загальною та житловою площею 10,2 кв.м, загальною площею 48,7 кв.м, житловою 29,7 кв.м, допоміжною 19,0 кв., нежитлові прибудови а-1, навісів а3-1, а4-1,гаражу, літньої кухні Б-1, вбиральні Е-1 та визнати за ними право власності в цілому на вищезазначений самостійний об`єкт нерухомого майна з наданням окремої поштової адреси.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_5 , який складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 84,8 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, що складається з: коридору 2-1, площею 6,1 кв.м, передпокою 2-2 площею 10,5 кв.м, кімнат 2-3 площею 10,7 кв.м, 2-4 площею 12,9 кв.м, 2-5 площею 6,5 кв.м, коридору 2-6 площею 14,3 кв.м, кухні 2-7 площею 9,6 кв.м, ванної 2-Х площею 14,2 кв.м, житлової прибудови А1-1, нежитлових прибудов а5-1, а6-1, а7-1, навісу а8-1, підвалу під літ.А1-1, а також з надвірних будівель і споруд: вбиральні Д-1, гаражу Ж-1, сараїв З-1, І-1, навісу К-1, водопроводу №1, зливної ями №3, воріт №5, №17, огорожі №7, 10,14,18, частини огорожі №8, хвіртки №15, цоколю №16, тротуару ІY, як на самостійний об`єкт нерухомості з подальшим наданням окремої поштової адреси.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, не взяв до уваги, що саме відповідачі порушують їх права на повноцінне користування житлом. З 1950 року спірна будівля розділена на два окремі об`єкти нерухомого майна, які належать різним особами, що свідчить про обґрунтованість заявлених ними позовних вимог.

19 серпня 2022 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надали відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначали, що позивачі здійснили ряд самочинних будівництв та вводять суд в оману, грубим чином порушують їх права на належне користування майном.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у повній мірі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають в приватному будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , та є власниками 23/50 частини вказаного домоволодіння, що відповідно до договору дарування №ВВМ №842193 від 12 жовтня 2004 року, посвідченого Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Іншими співвласниками цього будинку є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким належать 27/50 частини будинку, що зареєстровано на підставі дублікату договору міни, посвідченого Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою від 13 квітня 1994 року №4-906, з якого вбачається, що частина домоволодіння належить їм з 13 квітня 1994 року на підставі договору міни.

Право власності на 27/50 частини будинку по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 2004 році, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

На підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 1950 року, реєстр №10118, зареєстровано перехід права власності 1/3 частини будинку від ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради №247 від 06 квітня 1954 року за землекористувачами кварталу 47 були затверджені земельні ділянки, а саме обслуговування будинку АДРЕСА_1 виділена земельна ділянка 800 кв.м у постійне користування та 158 кв.м тимчасове по квартирі АДРЕСА_4 2/3 частини та по квартирі АДРЕСА_6 1/3 частини ОСОБА_7 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради №67 від 25 лютого 1981 року 11 березня 1981 року були видані свідоцтва про право власності на будинок, розташований у АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_6 на 23/50 частин, а ОСОБА_7 на 27/50 частин.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії технічного паспорту, виготовленого ОКП «Дніпродзержинське БТІ» 28 жовтня 2004 року, спірне домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 1039 кв.м і складається із житлового будинку А-1, загальною площею 100 кв.м, житловою площею 59,4 кв.м, літніх кухонь Б-1, В-1, гаражу Ж-1, сараїв З-1, И-1, вбиралень Д-1,Е-1, огорожі №4-10,12-14,15,16, водопроводу №1, №2, зливних ям №3, №11 та огорожі.

Житловий будинок А-1 вказаного домоволодіння, загальною площею 133,5 кв.м, житловою площею 59,8 кв.м, складався з двох квартир: квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 48,7 кв.м, житловою 29,7 кв.м, що складається з коридорів 1-1, площею 6,1 кв.м, передпокою 2-2 площею 10,5 кв.м, кімнат 2-3, площею 10,7 кв.м, 2-4 площею 12,9 кв.м, 2-5 площею 6,5 кв.м, коридору 2-6 площею 14,3 кв.м, кухні 2-7 площею 9,6 кв.м, ванної 2-8 площею 14,2 кв.м і квартири АДРЕСА_7 , загальною площею 84,8 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, що складається з коридорів 2-1, площею 6,5 кв.м, і І площею 2,9 кв.м., кухні 2-3 площею 10,1 кв.м., кімнати 2-2, 2-4, 2-5 площами 6,1 кв.м., 10,7 кв.м., 12,9 кв.м., комори ІІ площею 2,1 кв.м.

Як вбачається з технічного висновку, який виконаний фахівцями Державного підприємства «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» за результатами обстеження стану конструкції будівлі та споруд про можливість виділення 27/50 частин в окреме домоволодіння у 2014 році, ділянка, розташована у АДРЕСА_1 , поділена на дві частини та належать власникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27/50 частин домоволодіння та ОСОБА_1 й ОСОБА_2 23/50 частин домоволодіння.

Відповідно до листа Дніпродзержинської об`єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби від 30 березня 2012 року, вбачається, що платниками земельного податку по АДРЕСА_5 є ОСОБА_13 , по АДРЕСА_1 є платником ОСОБА_1 638 кв.м та ОСОБА_3 320 кв.м.

Як вбачається з листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області від 11 серпня 2011 року, при перевірці домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 самовільно, без дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, виконав будівельні роботи з реконструкції літньої кухні під двоповерховий житловий будинок, чим порушив вимоги ст.ст.34,37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», про що складено протокол про адміністративні правопорушення.

З листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровської області від 06 серпня 2012 року видно, що при перевірці домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 самовільно, без дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, виконав будівельні роботи з реконструкції літньої кухні під двоповерховий житловий будинок, чим порушив вимоги ст.ст.34,37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за що останній був притягнутий до адміністративної відповідальності. Також ОСОБА_2 запропоновано будівельні роботи не виконувати до отримання відповідних дозвільних документів на виконання будівельних робіт.

Як вбачається з акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 03 серпня 2012 року, складеного головним державним інспектором Дніпродзержинського відділу контролю та державного нагляду територіального управління з контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та державного контролю у сфері житлово-комунального господарства Правобережжя Федіним В.В., при перевірці об`єкта будівництва та території домоволодіння по АДРЕСА_1 встановлено, що за вказаною адресою у порядку з домоволодінням ОСОБА_5 розташована будівля літньої кухні, яка у 2011 році самовільно, без дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, реконструйована під двоповерховий житловий будинок, чим порушено вимоги ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за що на ОСОБА_2 складено матеріали про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності та запропоновано останньому будівельні роботи не виконувати до отримання дозвільних документів на виконання робіт. На момент перевірки факту виконання будівельних робіт не зафіксовано.

Про зазначені обставини комісією 07 липня 2012 року також був складений акт обстеження земельної ділянки АДРЕСА_5 .

Судом також встановлено, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_5 є власником 37/100 частини житлового будинку АДРЕСА_5 , що відповідно до договору купівлі-продажу частки нежитлового будинку, посвідченого 02 червня 2005 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу та 29 червня 2005 року зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, а інші 63/100 часток у праві спільної часткової власності належить ОСОБА_10 .

Так, ОСОБА_5 є сусідкою суміжної земельної ділянки АДРЕСА_1 .

Окрім цього, відповідно до висновку №1028/1029-16 судової будівельно-технічної експертизи, яка виконана Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз 14 липня 2016 року, вбачається, що самовільно споруджений гараж та реконструйована літня кухня під двоповерховий будинок не відповідає будівельним нормам та правилам ДБН 360-92 по місту розташування. Крім того, відстань від реконструкції літньої кухні під поверховий будинок та гаражу до житлового будинку літ.А-1 складає 3,50 кв.м, відстань від реконструкції літньої кухні під двоповерховий будинок до сараю літ.В-1 складає 1,0 м, що є порушенням пожежних норм, оскільки у відповідності до вимог Таблиці 1, додатку 3,1 ДБМ 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» - мінімальна відстань між будівлею житлового будинку літ.А-1 та сараєм літ.В-1 домоволодіння АДРЕСА_5 та реконструйованою літньою кухнею під двоповерховий будинок домоволодіння АДРЕСА_1 повинна бути 6 м. Таким чином, розташування самовільно спорудженого гаражу та реконструйованої літньої кухні під двоповерховий будинок не відповідає пожежним нормам по відношенню до житлового будинку літ.А-1 та сараю літ.В-1 домоволодіння АДРЕСА_5 .

Згідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи №986/05-20, складеним судовим експертом Харченко В.В. 09 червня 2020 року, з урахуванням порядку користування домоволодінням між співвласниками, що склався до виділу в окремий об`єкт нерухомості, пропонується у житловому будинку А-1 квартира АДРЕСА_7 загальною площею 84,8 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, що складається з коридору 2-1 площею 6,1 кв.м, передпокою 2-2, площею 10,5 кв.м, кімнат 2-3 площею 10,7 кв.м, 2-4 площею 12,9 кв.м, 2-5 площею 6,5 кв.м, коридору 2-6 площею 14,3 кв.м, кухні 2-7 площею 9,6 кв.м, ванної 2-8 площею 14,2 кв.м, житлової прибудови А1-1, нежитлових прибудов а5-1, а6-1, а7-1, навісу а8-1, підвалу під літ.А1-1, а також будівлі і споруди: вбиральня Д-1, гараж Ж-1, сараї З-1, І-1, навіс К-1, водопровід №1, зливна яма №3, ворота №5, огорожі №7,10,14,18, частина огорожі №8, хвіртка №15, цоколь №16, ворота №17, тротуар ІY.

Двом іншим співвласникам Алексєєвським пропонується квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м, з прибудовою а2-1, навіси а3-1, а4-1, підвали під літ.А2-1, А-1, ганок, літня кухня Б-1, вбиральня Е-1, водопровід №2, частина огорожі №8, огорожа №9, зливна яма №11, хвіртка №12, тротуар ІІ. Згідно до запропонованого варіанту розділу в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 , з урахуванням порядку користування, що склався, співвласники мають окремі входи до своїх часток, які може використовуватися як самостійні об`єкти нерухомого майна.

Окрім цього, судовим експертом Харченко В.В. у висновку за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1032/01-20, складеного 09 лютого 2021 року, запропоновано два варіанти поділу земельної ділянки між власниками житлового будинку: відповідно до частки у праві власності на житловий будинок та за фактичним користуванням, що склався між співвласниками, з урахуванням діючих будівельних норм і правил.

Так, згідно з варіантом №1, викладеним у питанні №1 висновку експерта Харченко В.В. №1032/01-20 від 09 лютого 2021 року і додатку №5, з урахуванням вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , частки в праві власності на будинок, їм пропонується до виділу частка земельної ділянки в розмірі 578 кв.м (27/50), а Алексеєвським 493 кв.м (23/50).

Так, згідно з варіантом №1, викладеним у питанні №2 висновку експерта Харченко В.В. №1032/01-20 від 09 лютого 2021 року і додатку №6, з урахуванням фактичного порядку користування земельною ділянкою, що склався між співвласниками, та з урахуванням діючих будівельних норм і правил, які забезпечать користувачам квартири АДРЕСА_7 будинку можливість зовнішнього ремонту і технічне обслуговування своєї частини домоволодіння, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 пропонується до виділу частку земельної ділянки в розмірі 488 кв.м, а Алексеєвським частка земельної ділянки площею 582 кв.м.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до житлового будинку АДРЕСА_1 , звели нежитлову прибудову коридор під літерою а5-1, об`єднавши будівлі квартири АДРЕСА_2 і будівлю літньої кухні В-1 та вказані будівлі збереглися в первісному виді, не зазнали перепланування, що не є самочинним будівництвом відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики від 24.2001 року №127.

Як вбачається з матеріалів справи у 2012 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побудували самовільно, без дозволу та погоджень із державними органами та суміжних землекористувачів, двоповерховий житловий будинок та гараж притул до огорожі, що порушує вимоги п.3.17 Б.2.4-1-94 «Планування та забудови міських та сільських поселень». Згідно до вказаного акту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має бути не меншою ніж 1,5 метр та повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель на територію суміжної ділянки, якою користується, що призводить до значних незручностей в користуванні земельною ділянкою.

Як встановлено в судовому засіданні місцевим судом відповідачі та позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1994 року користуються квартирою АДРЕСА_2 , а співвласники позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_4 будинку. Крім цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 володіють та користуються літньою кухнею В-1, що складається з приміщень кухні і ванної кімнати, гаражем Ж-1, сараєм З-1, вбиральнею Д-1, водопроводом №1, частиною огорожі, зливною ямою №3, тротуаром, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користуються ізольованою квартирою АДРЕСА_3 , літньою кухнею Б-1, вбиральнею Е-1, зливною ямою №11, водопроводом №2, тротуаром і частиною огорожі. Таким чином, між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 склався певний порядок користування спільним будинком і земельною ділянкою, що не заперечується сторонами. Окрім цього, як встановлено судом частки спільної земельної ділянки відокремлені, відгорожені одна від одної, вхід і в`їзд до квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 кожного із співвласників є окремим. Власники 23/50 частин домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають можливість виділення 27/50 частин домоволодіння від загального домоволодіння в окреме домоволодіння з присвоєнням окремої адреси, а частина домоволодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не залежать від частини, яка належіть вище вказаним особам. У фізичному та експлуатаційному відношенні обидві частини домоволодіння не залежать одна від одної та можуть функціонувати як окремі домоволодіння з присвоєнням кожної частини самостійної поштової адреси.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та вважав за можливе задовольнити позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , взявши до уваги висновки експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи №986/05-20, складені судовим експертом Харченко В.В. 09 червня 2020 року, та висновки експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1032/01-20. Позов ОСОБА_5 вважав недоведеним та необґрунтованим.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та погоджується з висновками в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 викладено правовий висновок, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном».

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку, з самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилася.

При поділі житлового будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику.

Аналогічні роз`яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок».

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 358 ЦК України регламентовано правила здійснення правомочностей співвласниками об`єкта права спільної часткової власності. Зокрема, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зі змісту наведеної норми закону можна зробити висновок, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Вказана норма матеріального права свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частку майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Згідно з частиною першою статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Статтею 402 ЦК України визначено порядок встановлення сервітуту. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною першою статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, вказаний обсяг становить зміст сервітуту.

При вирішенні спору щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, який перебуває у власності кількох осіб, необхідно виходити з розміру часток кожного зі співвласників нерухомого майна, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо між сторонами немає погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою, порядок користування встановлюється з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-841цс16.

Частиною 3 ст.364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що спірне домоволодіння, яке перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 розташоване на земельній ділянці, яка їм не виділялась та у власність не передавалась. Межі земельної ділянки не встановлені.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з висновку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14 липня 2016 року №1028/1029-16 вбачається, що на території домоволодіння містяться самочинні будівництва.

Згідно вказаного висновку визначити варіанти поділу в натурі житлового будинку А-1 і надвірних будівель в домоволодінні АДРЕСА_1 , з урахуванням порядку користування цим будинком між співвласниками, що склався на 27/50 і 23/50 частин або інших пропорціях, максимально приближених до ідеальних часток співвласників будинку, не представляється можливим.

Саме вказаний висновок приймається до уваги апеляційним судом, оскільки він наданий на ухвалу суду, старшим судовим експертом, попередженим про кримінальну відповідальність.

Зі змісту позовних вимог і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вбачається, що поставивши питання про виділення в натурі частині майна, визнання права власності та визнання порядку користування земельною ділянкою, вони фактично мають намір визнати право власності на самочинні будівництва.

Відповідно до положень ст.ст.186,381 ЦК України самочинні будівництва є приналежністю до основної речі будинку та зведені позивачем після набуття права власності на частину цього будинку.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18 червня 2007 року передбачено,що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За з містом ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачам земельних ділянок у такому порядку: 1)отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2)розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)затвердження проектної документації; 4)виконання підготовчих та будівельних робіт; 5)прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6)реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до ст.26 Закону України від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1)він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2)об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3)об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

При задоволенні зустрічного позову про визнання права власності на спірне нерухоме майно, суд першої інстанції не врахував наведених вище вимог статей 331,376 ЦК України, та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Колегія суддів приходить до висновку, що і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2

фактично не використали свого права у позасудовому порядку вирішити вказаний спір та звернулись до суду, щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої в часі та фінансово затратної процедури оформлення прав на реконструйоване майно. Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і зазначені вище позови заявлені формально не для визнання, а для набуття права власності, задоволені вони бути не можуть.

Прохальна частина апеляційної скарги про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 не приймається до уваги, оскільки оскаржуваним рішенням ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні позову. Правом на апеляційне оскарження рішення ОСОБА_5 не скористалась.

Тому рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні їх позову.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в розмірі по 548 грн.10 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпролзержинська Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року скасувати в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - відділ Держкомагенства у м.Дніпродзержинську, про виділ частки із спільного майна, визнання права власності на житлову будівлю як окремий об`єкт нерухомого майна, про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

В решті рішення Заводського районного суду м.Дніпролзержинська Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір в розмірі по 548 грн.10 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.