Справа № 536/1158/20
Провадження № 2/536/19/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Пасєчнікової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу освіту, культури, спорту та туризму виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про стягнення заборгованості по виплатами при звільненні та середнього заробітку за час затримки її виплати,

ВСТАНОВИВ:

Позов обгрунтовано тим, що Наказом Відділу освіти, культури, спорту та туризму виконавчого комітету Недогарківської сільської ради від 03.07.2020 року за № 34-к «Про звільненні ОСОБА_1 » було звільнено ОСОБА_1 з посади директора Недогарківського ліцею Недогарківської сільської ради у зв`язку з закінчення строку дії контракту згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України від 25 липня 2020 року.

Згідно з Контрактом з керівником Недогарківського ліцею, який належить до комунальної власності Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, укладеного між ОСОБА_1 та Відділом освіти, культури, спорту та туризму виконавчою комітету Недогарківської сільської ради від 26.07.2018 року, строк його дії становить з 26.07.2018 року по 25.07.2020 рік включно.

При звільненні його з посади директора Недогарківського ліцею Недогарківської сільської ради, йому не була виплачена грошова винагорода.

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, яка обгрунтована зокрема тим, що відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту» держава гарантує та забезпечує педагогічним працівникам виплату щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 року №23 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно- технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів 1-П рівнів акредитації, інших установ І закладів незалежно від їх підпорядкування», якою встановлено надбавку за престижність педагогічної праці в граничному розмірі ЗО відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати), але не менше 5 відсотків.

Право на встановлення надбавки в розмірі до 30 відсотків з 1 січня 2018 р. мають керівники закладів загальної середньої освіти, їх заступники, посади яких віднесені до посад педагогічних працівників, вчителі та викладачі закладів професійної (професійно- технічної) і вищої освіти, які викладають предмети згідно з відповідним Державним стандартом загальної середньої освіти.

З 1 січня 2018 року надбавка в розмірі не менше 20 відсотків встановлюється керівникам шкіл, в яких апробовують державний стандарт початкової освіти відповідно до концепції реалізації державної політики у сфері реформування загальної середньої освіти «Нова українська школа», їх заступникам, посади яких віднесені до посад педагогічних працівників, вчителям таких шкіл, а також керівникам шкіл, в яких навчання хоча б в одному з початкових класів здійснюватиметься за державним стандартом початкової освіти в рамках реалізації зазначеної концепції, їх заступникам, посади яких віднесені до посад педагогічних працівників, вчителям таких класів зазначених шкіл.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, всі доплати педагогічним працівникам, які передбачені постановами Кабінету Міністрів, як-то: надбавка за престижність, стаж педагогічної роботи, винагорода за сумлінну працю та інші, є обов`язковим для виплати як складові заробітної плати та державні гарантії в оплаті праці, не зважаючи на те, є вони стимулюючого чи іншого характеру.

При виконанні позивачем обов`язків керівника закладу освіти, останньому були нарахована та виплачена надбавка за престижність у розмірі 10 відсотків, при встановленому чинним законодавством мінімумі 20 %.

Враховуючи нарахований з порушенням чинного законодавства розмір надбавки за престижність професії в розмірі 10%, даний факт призвів до неправильного нарахування оплати часу щорічної відпустки за період роботи ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким:

1. Стягнути з Відділу освіти, культури, спорту та туризму виконавчого комітету Недогарківської сільської ради на користь ОСОБА_1 грошову винагороду за період 26.07.2019 року по 25.07.2020 року.

2. Зобов`язати Відділ освіти, молоді, спорту та туризму виконавчого комітету Недогарківської сільської ради провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату надбавок за престижність праці педагогічних працівників із розрахунку 30% їх посадових окладів (ставки заробітної плати), починаючи з 26.07.2018 року по 25.07.2020 року, з врахуванням виплачених сум.

3. Зобов`язати Відділ освіти, молоді, спорту та туризму виконавчого комітету Недогарківської сільської ради провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату оплати часу щорічної відпустки, починаючи з 26.07.2018 року по 25.07.2020 року, з врахуванням виплачених сум.

4. Стягнути з Відділу освіти, культури, спорту та туризму виконавчого комітету Недогарківської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошової винагороди за період з 26.07.2020 року по день винесення судового рішення по справі.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року було замінено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіту, культури, спорту та туризму виконавчого комітету Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про стягнення заборгованості по виплатам при звільненні та середнього заробітку за час затримки її виплат на його правонаступника - Відділ освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Піщанської сільської ради.

14 липня 2022 року, відповідач надав суду заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, які обґрунтував тим, що у заяві про збільшення позовних вимог Позивач ОСОБА_1 вимагає:

«Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Піщанської сільської ради на користь ОСОБА_1 грошову винагороду за період 26.07.2019 року по 25.07.2020 року.»

Законом України «Про освіту» передбачено, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам надання щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків. Умови її виплати врегульовано Порядком №898. Щорічна грошова винагорода виплачувалася в кінці календарного року за сумлінну працю за рік.

Позивач за період роботи з 26.07.2019 року по 31.12.2019 рік отримав у грудні місяці зазначену винагороду на загальну суму 3800 грн. (про що зазначено у розрахунковій відомості за грудень 2019 року код 091 «премія за рік» (додається). З 01.01.2020 року по 25.07.2020 року (день звільнення) виплата щорічної грошової винагороди не здійснювалася. У зв`язку із цим Відповідач не заперечує проти виплати грошової винагороди за період роботи з 01.01.2020 по 25.07.2020 у розмірі пропорційно відпрацьованим дням зазначеного періоду на загальну суму 3764,00 грн

- Підвищений педагогічний посадовий оклад на 01.01.2020 рік становив 6452,00 грн.

- Позивач пропрацював у 2020 році 7 місяців 6452x7 міс: 12 = 3764 грн.

«Зобов`язати відділ освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Піщанської сільської ради провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату надбавок за престижність праці педагогічних працівників із розрахунку 30% їх посадових окладів (ставки заробітної плати), починаючи з 26.07.2018 року по 25.07.2020 року, з врахуванням виплачених сум.»

Пояснювальною запискою до бюджету Недогарківської сільської об`єднаної територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області на 2020 рік затвердженою рішенням 46 сесії 7 скликання від 20.12.2019 року в розділі «Освіта» визначено, що кошти освітньої субвенції направляються лише на заробітну плату з нарахуваннями на штатні посади педагогічним працівникам Недогарківського та Максимівського ліцеїв, де передбачено виплату допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки педагогічним працівникам в повному обсязі, за престижність педагогічної праці в розмірі 10% посадового окладу (вчителів початкових класів в яких започатковано систему НУШ-15%). Підстави для виплати надбавки за престижність праці із розрахунку 30% від посадового окладу Позивачу відсутні.

Рішення щодо виплати відсотків за престижність педагогічної праці приймалося і затверджувалося сесійно групою депутатів Недогарківської сільської ради. Зазначене рішення було обов`язковим до виконання.

«Зобов`язати відділ освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Піщанської сільської ради провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату оплати часу щорічної відпустки, починаючи з 26.07.2018 по 25.07.2020рік з врахуванням виплачених сум.»

Даний перерахунок не може бути здійснений у зв`язку із тим, що відсутні законні підстави здійснити перерахунок за престижність праці у розмірі 30%, як того вимагає Позивач.

«Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Піщанської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошової винагороди за період з 26.07.2020 по день винесення судового рішення по справі.»

Грошова винагорода - це виплата разового характеру у зв`язку із цим відділ не має законних підстав здійснити виплату середнього заробітку за час затримки виплати грошової винагороди за період з 26.07.2020 року по день винесення судового рішення по справі Позивачу.

На підставі вищевикладеного, просили відмовити у задоволенні позову, з урахуванням визнаних позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині, яка не визнана відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить такого висновку.

Так, судом встановлено, що Наказом Відділу освіти, культури, спорту та туризму виконавчого комітету Недогарківської сільської ради від 03.07.2020 року за № 34-к «Про звільненні ОСОБА_1 » було звільнено ОСОБА_1 з посади директора Недогарківського ліцею Недогарківської сільської ради у зв`язку з закінчення строку дії контракту згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України від 25 липня 2020 року.

Згідно з Контрактом з керівником Недогарківського ліцею, який належить до комунальної власності Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, укладеного між ОСОБА_1 та Відділом освіти, культури, спорту та туризму виконавчою комітету Недогарківської сільської ради від 26.07.2018 року, строк його дії становить з 26.07.2018 року по 25.07.2020 рік включно.

При звільненні позивача з посади директора Недогарківського ліцею Недогарківської сільської ради, йому не була виплачена грошова винагорода.

Так, відповідач визнав одну позовну вимогу, а саме:

1. «Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Піщанської сільської ради на користь ОСОБА_1 грошову винагороду за період 26.07.2019 року по 25.07.2020 року.»

Визнаючи вказану позовну вимогу, відповідач вказав, що Законом України «Про освіту» передбачено, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам надання щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків. Умови її виплати врегульовано Порядком №898. Щорічна грошова винагорода виплачувалася в кінці календарного року за сумлінну працю за рік.

Позивач за період роботи з 26.07.2019 року по 31.12.2019 рік отримав у грудні місяці зазначену винагороду на загальну суму 3800 грн. (про що зазначено у розрахунковій відомості за грудень 2019 року код 091 «премія за рік» (додається). З 01.01.2020 року по 25.07.2020 року (день звільнення) виплата щорічної грошової винагороди не здійснювалася. У зв`язку із цим Відповідач не заперечує проти виплати грошової винагороди за період роботи з 01.01.2020 по 25.07.2020 у розмірі пропорційно відпрацьованим дням зазначеного періоду на загальну суму 3764,00 грн

- Підвищений педагогічний посадовий оклад на 01.01.2020 рік становив 6452,00 грн.

- Позивач пропрацював у 2020 році 7 місяців 6452x7 міс: 12 = 3764 грн.

Не визнаною вимогою відподачем є:

2. «Зобов`язати відділ освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Піщанської сільської ради провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату надбавок за престижність праці педагогічних працівників із розрахунку 30% їх посадових окладів (ставки заробітної плати), починаючи з 26.07.2018 року по 25.07.2020 року, з врахуванням виплачених сум.»

Відповідач заперечуючи проти цієї вимоги, вказав, що пояснювальною запискою до бюджету Недогарківської сільської об`єднаної територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області на 2020 рік затвердженою рішенням 46 сесії 7 скликання від 20.12.2019 року в розділі «Освіта» визначено, що кошти освітньої субвенції направляються лише на заробітну плату з нарахуваннями на штатні посади педагогічним працівникам Недогарківського та Максимівського ліцеїв, де передбачено виплату допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки педагогічним працівникам в повному обсязі, за престижність педагогічної праці в розмірі 10% посадового окладу (вчителів початкових класів в яких започатковано систему НУШ-15%). Підстави для виплати надбавки за престижність праці із розрахунку 30% від посадового окладу Позивачу відсутні.

Рішення щодо виплати відсотків за престижність педагогічної праці приймалося і затверджувалося сесійно групою депутатів Недогарківської сільської ради. Зазначене рішення було обов`язковим до виконання.

Суд не може погодитися з такою підставою невизнання цієї позовної вимоги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту» держава гарантує та забезпечує педагогічним працівникам виплату щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 року №23 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року №373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно- технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування», якою встановлено надбавку за престижність педагогічної праці в граничному розмірі 30 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати), але не менше 5 відсотків.

Право на встановлення надбавки в розмірі до 30 відсотків з 1 січня 2018 р. мають керівники закладів загальної середньої освіти, їх заступники, посади яких віднесені до посад педагогічних працівників, вчителі та викладачі закладів професійної (професійно- технічної) і вищої освіти, які викладають предмети згідно з відповідним Державним стандартом загальної середньої освіти.

З 1 січня 2018 року надбавка в розмірі не менше 20 відсотків встановлюється керівникам шкіл, в яких апробовують державний стандарт початкової освіти відповідно до концепції реалізації державної політики у сфері реформування загальної середньої освіти «Нова українська школа», їх заступникам, посади яких віднесені до посад педагогічних працівників, вчителям таких шкіл, а також керівникам шкіл, в яких навчання хоча б в одному з початкових класів шкіл, здійснюватиметься за державним стандартом початкової освіти в рамках реалізації зазначеної Концепції, їх заступникам, посади яких віднесені до посад педагогічних працівників, вчителям таких класів зазначених шкіл.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, всі доплати педагогічним працівникам, які передбачені постановами Кабінету Міністрів, як-то: надбавка за престижність, стаж педагогічної роботи, винагорода за сумлінну працю та інші, є обов`язковим для виплати як складові заробітної плати та державні гарантії в оплаті праці, не зважаючи нате, є вони стимулюючого чи іншого характеру.

Позбавлення педагогічних працівників надбавки за престижність, винагороди за сумлінну працю змінить умови праці та зменшить розміри оплати праці цих категорій працівників, що призведе до порушення їх прав, передбачених ч.2 ст.8 Закону України «Про оплату праці», ст. 57 Закону України «Про освіту», постанов Кабінету Міністрів України №373 від 23.03.2011 року, №23 від 11 січня 2018 року, №898 від 5 червня 2000 року.

Відповідач, як роботодавець, повинен знати законодавство, яке зокрема регулює питання оплати праці найманих працівників. Відповідач повинен був знати, що рішення щодо виплати відсотків за престижність педагогічної праці, яке приймалося і затверджувалось сесійно групою депутатів Недогарківської сільської ради, і прийнято до виконання, суперечить низці Законів України. В той час, відповідач, обізнаний про цю обставину, не вживав жодних заходів, щодо вирішення цих суперечностей, щодо оскарження відповідних рішень, тощо, а проявив бездіяльність, що призвела до порушення законних прав позивача.

При виконання позивачем обов`язків керівника закладу освіти, останньому були нарахована та виплачена надбавка за престижність у розмірі 10 відсотків, при встановленому чинним законодавством мінімумі 20 %.

З наданих суду розрахунків вбачається, що за період з червня 2018 року по липень 2020 року позивачу нараховано та виплачено доплату за престиж в сумі 18 531,14 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу згідно Закону належало до виплати не 10 %, а 20 %, тому недоплачена сума коштів за престиж становить 18 531,14 грн.

Враховуючи нарахований з порушенням чинного законодавства розмір надбавки за престижність професії в розмірі 10 %, даний факт призвів до неправильного нарахування оплати часу щорічної відпустки за період роботи ОСОБА_1 .

З наданих суду розрахунків вбачається, що за період з червня 2018 року по липень 2020 року позивачу нараховано заробітну плату в розмірі: 359 539,96 грн. без врахування належних додаткових 10 % доплат за престиж в розмірі 18 531,14 грн. З них 36 573,68 грн. шорічної основної відпустки. Отже, сума коштів за щорічну відпустку виплачена без врахування недоплаченої суми в розмірі 18 531,14 грн.

Статтею 27 Закону № 108/95-ВР передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Останніми двома повністю відпрацьованими місяцями роботи позивача є травень 2020 року, в якому був 19 робочий день червень 2020 року, в якому було 17 робочих днів.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить (2953,36 грн. основна оплата + 1880,97 грн. вислуга років + 940,49 доплата за престижність + 2580,60 за складність + 6451,50 грн доплата директора) + (2510,36 грн. основна оплата + 5483,78 грн. доплата директора + 1596,43 грн. вислуга років + 2193,51 грн. за складність + 799,42 грн. доплата престижність) : 36 робочих дні = 759,75 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку ОСОБА_1 з 26 липня 2020 року по 12 серпня 2022 року включно становить 393 550,50 грн. (759,75 грн. * 518 робочих днів).

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Оскільки в день звільнення відповідач не провів належну виплату позивачу всіх належних йому коштів при звільненні, що також не заперечується відповідачем, тому суд приходить висновку, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені законом строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме - виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом із тим, незважаючи на розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем, суд вважає стягнення коштів саме в такому розмірі не відповідає розумному балансу інтересів кожної сторони з огляду на таке.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Згідно з частиною першою статті 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності значною мірою спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності в цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Отже, як встановлено судом, середній заробіток за час затримки розрахунку ОСОБА_1 з 26 липня 2020 року по 12 серпня 2022 року включно становить 393 550,50 грн. (759,75 грн. * 518 робочих днів).

При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом вбачається очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, враховуючи дії позивача, який увесь час праці не піднімав питання доплати йому додаткових 10% відсотків за престиж праці, та дії відповідача, який в силу обставин нараховував у такому процентному розмірі доплати за престиж, визначений рішенням органу місцевого самоврядування.

Так, судом встановлено, що відповідач не здійснив виплату позивачу доплати за престиж в сумі 18 531,14 грн. та виплату грошової винагороди в розмірі 3764 грн. не враховуючи суми оплати щорічної відпустки, яка виплачена без врахування додаткових 10%, що становить 22 298,14 гривень, що в 16 раз менша суми середнього заробітку за час затримки, що є очевидно непропорційним наслідком правопорушення та несправедливим щодо роботодавця.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості з виплати належних позивачу сум, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, враховуючи поведінку сторін по справі, насамперед поведінку відповідача, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення виплати належних при звільненні позивачу і присуджених до стягнення коштів в сумі 50 000 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити. При цьому загальний розмір компенсації, яка належить працівнику у зв`язку із порушенням роботодавцем строку проведення остаточного розрахунку при звільненні складає 72 298,14 грн (22 298,14 + 50 000 грн).

Керуючись, ст.ст. 76, 258-259, 263-265, 273, 280, 352 ЦПК України, ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про освіту», постановами КМУ №373 від 23.03.2011 року, №23 від 11 січня 2018 року, №898 від 5 червня 2000 року, ст.ст.47, 94, 116, 117 КЗпП України.

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу освіту, культури, спорту та туризму виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про стягнення заборгованості по виплатами при звільненні та середнього заробітку за час затримки її виплати задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти, культури, спорту та туризму виконавчого комітету Недогарківської сільської ради на користь ОСОБА_1 грошову винагороду за період 26.07.2019 року по 25.07.2020 року в розмірі 3764 грн.

Стягнути з Відділу освіти, молоді, спорту та туризму виконавчого комітету Недогарківської сільської ради провести ОСОБА_1 надбавку за престижність праці педагогічних працівників із розрахунку 20% їх посадових окладів (ставки заробітної плати), починаючи з 26.07.2018 року по 25.07.2020 року в сумі 18 531,14 грн.

Зобов`язати Відділ освіти, молоді, спорту та туризму виконавчого комітету Недогарківської сільської ради провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату оплати часу щорічної відпустки, починаючи з 26.07.2018 року по 25.07.2020 року, з врахуванням виплачених сум, відповідно до мотивувальної частини рішення.

Стягнути з Відділу освіти, культури, спорту та туризму виконавчого комітету Недогарківської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошової винагороди в розмірі 50 000 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський