Справа № 740/1307/22
Провадження № 2/740/671/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2022 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Литовченка Д.М.,

представника відповідачів - адвоката Гринь Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Іншими співвласниками згідно довідки КП «Ніжинське МБТІ» обласної ради від 06.02.2018 №91 станом на 31.12.2012 були: ОСОБА_4 -1/3; ОСОБА_5 1/3. Вказаний житловий будинок належить на праві спільної часткової власності. В подальшому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2018, спадкоємцем 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 після померлої ОСОБА_5 стала ОСОБА_3 . Потім їй стало відомо, що в спірному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , який є братом ОСОБА_3 . Вона дозволу на реєстрацію останнього не давала, правових підстав для реєстрації ОСОБА_2 не було. Позивачка не може зареєструвати доньку у спірному будинку, що є порушенням її прав. Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 починаючи з 2016 року не проживають у спірному житловому приміщенні, тобто більше 5 років.

У поданому відзиві представник відповідачів зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими. ОСОБА_3 є власником 1/3 частки спірного будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є її рідним братом. ОСОБА_3 зареєстрована в спірному будинку з 17.11.2009 року, а її брат ОСОБА_2 зареєстрований з 26.12.2015 року. Зареєструвалися в будинку ще з дозволу та за життя попереднього власника, їх бабусі, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Це підтверджується записом у паспортах та свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 . Спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами є триквартирним будинком з відокремленими квартирами, з постійними ізольованими входами та виділеними господарськими будівлями та з визначеною кожному співвласнику земельною ділянкою. Частка ОСОБА_3 будинку складається з двох ізольованих кімнат та кухні-коридору. У її частці будинку проживають її батьки. Батько останнім часом хворіє, йому була виділена окрема кімната, в іншій проживала мати. В силу складних побутових умов вони не проживають в будинку по поважній причині. ОСОБА_3 сплачує комунальні платежі, податки, робить поточний ремонт, обробляє земельну ділянку. Інтересу до житла не втрачали, а їх не проживання викликано поважними причинами, постійно ставилися до житла, як до постійного місця проживання.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.06.2022 було прийнято до розгляду вказану позовну заяву та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Литовченко Д.М. позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні тим, що наведені у позові.

Представник відповідачів адвокат Гринь Л.В. позовні вимоги не визнала з підстав наведених у відзиві.

Суд, заслухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідно до довідки КП «Ніжинське МБТІ» №91, від 06.02.2018, право власності станом на 31.12.2021 в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_4 , частка 1/3, на підставі договору дарування, посвідченого 27.06.1988 року, державним нотаріусом Ніжинської держнотконтори за р№2-1673; ОСОБА_5 , частка 1/3, на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений 06.04.1989 державним нотаріусом Ніжинської держнотконтори за р№10694; Щотка Тетяною Сергіївною, частка 1/3, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 02.11.2007 державним нотаріусом Ніжинської міської держнотконтори за р№1-2621 (а.с.5).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 138217391, від 18.09.2018, підтверджується, що 1/3 частка, житлового будинку АДРЕСА_1 з 31.10.2007 на праві власності належить ОСОБА_5 (а.с.8, 9).

Зі свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , вбачається, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ніжин Чернігівської області (а.с.46).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №53337463 від 18.09.2018, після смерті ОСОБА_5 , спадщину прийняла ОСОБА_3 (а.с.7).

ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кузьменком О.В. 18 вересня 2018 року, спадщина на яку видане свідоцтво, складається із 1/3 частки у праві власності на житловий будинок за номером АДРЕСА_1 (а.с.47-48).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 1/3 частки на праві спільної часткової власності у будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (а.с.49-51).

Згідно довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 та її брат ОСОБА_2 (а.с.11).

Відповідно до довідка КП «Ніжинське УВКГ», за адресою АДРЕСА_2 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , з 26.12.2016 рахується за ОСОБА_3 , до складу її сім`ї входить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є платником послуг водопостачання та водовідведення (а.с.11).

Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частинами першою, другою ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч.2 ст.353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є власником частини будинку, та за таких обставин, відсутні правові підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач не втратив право власності на вказану частину будинку, в силу вимог ст. ст.319, 321 ЦК України.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 у спірному будинку зареєстрований з 26.12.2015, за життя попереднього власника, його бабусі, ОСОБА_5 , тобто як член сім`ї.

Стосовно права членів сім`ї власника помешкання на користування ним чинним є правило ч.1 ст.405 ЦК України, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім`ї. Відповідно до ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За положенням ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертиз.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведе, відсутні підстави про визнання відповідача ОСОБА_2 , який є братом власника ОСОБА_3 , а отже членом її сім`ї, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у позові.

З урахуванням положень ст.141 ЦПК України в разі відмови в позові судові витрати позивачці не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 78, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 09 вересня 2022 року.

Суддя Т.О. Гагаріна