ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2502/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю та відібрання дітей, стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - Відповідач, ОСОБА_3 ), треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації, в якому просила суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю, ОСОБА_1 та відібрати їх від батька, ОСОБА_3 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на кожну дитину, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зобов`язати ОСОБА_3 щомісяця, в останній день місяця сплачувати на користь ОСОБА_1 50% витрат на медичне лікування та ліки на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та 50% витрат на навчання та розвиток дітей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 грудня 2012 року між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з чим 16 листопада 2018 року подружжям було прийнято рішення про почергове проживання дітей у кожного з батьків по 4 дні. 25 травня 2019 року ОСОБА_3 поїхав у відрядження та залишив дітей своїй мамі ОСОБА_8 . Позивачка приїхала, щоб забрати дітей згідно графіку як домовлялися, але свекруха внучок не віддала, а чоловік повідомив, що дітей він їй віддавати відмовляється. 03 червня 2019 року позивачка приїхала в садочок вст. Глеваха та забрала своїх дітей. Повідомила, що діти були дуже раді її бачити, казала, що сумували за нею. 10 червня 2019 року, під час перебування дітей на пляжі у Бортничах разом із хрещеною мамою ОСОБА_3 насильно відібрав дітей. Зараз діти перебувають за адресою його проживання в АДРЕСА_1 . Повідомила, що їй не дають бачитися з дітьми, постійно чинять перешкоди. Жодної інформації щодо дітей не надається.

Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 забезпечити явку неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Міського центру дитини кожного понеділка, середи та п`ятниці з 16 год.00 хв. до 19 год. 30 хв. для проведення спільних зустрічей (побачень) з ОСОБА_1 без присутності ОСОБА_3 за участю фахівця Міського центру дитини без присутності будь-яких інших осіб, починаючи з дати постановлення ухвали і до набрання чинності рішення суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року скасовано та постановлено нове судове рішення. Зобов`язано ОСОБА_3 забезпечити явку неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Васильківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Васильківської районної державної адміністрації Київської області кожного понеділка з 15 год.00 хв. до 17 год. 00 хв. для проведення спільних зустрічей (побачень) з ОСОБА_1 без присутності ОСОБА_3 за участю фахівця Васильківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді без присутності будь-яких інших осіб, починаючи з дати ухвалення постанови і до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував щодо задоволення позову, вважав його необґрунтованим та безпідставним, посилаючись зокрема, на те, що під час спільного проживання всі потреби ОСОБА_1 задовольнялися за його рахунок. Для того, щоб організувати побут та допомогу дружині він винайняв няню, та домогосподарку. До прибирання, приготування їжі ОСОБА_1 ніколи відношення не мала. За останній період спільного проживання ОСОБА_1 також надмірно захопилася відвідуванням нічних клубів, вечірок, тощо, тому дома він спостерігав її досить рідко. Що стосується догляду за дітьми, то ОСОБА_1 практично жодного разу за весь час не залишалася сама з дітьми, завжди поряд був чоловік, або його мати, або няня. Зазначив, що в жовтні 2018 року у ОСОБА_1 стався важкий психотичний напад, поєднаний із насиллям над дітьми, внаслідок чого діти постійно проживають з ним у АДРЕСА_1 . Батьки ОСОБА_1 госпіталізували її до приватної психіатричної клініки, в якій до 30 жовтня 2018 року вона проходила стаціонарне лікування з діагнозом - гострий шизофреноподібний психотичний розлад. Зазначає про те, що діти, після того як були свідками агресивної та неадекватної поведінки з боку матері, отримали важкий стрес. Вони стали боятися матері, темряви та відмовилися підійматися на другий поверх у будинку, оскільки це нагадувало про травматичну ситуацію. Діти стали вкрай тривожними, відмовлялися відпускати його від себе, серед ночі почали кричати, скаржилися на кошмари. Став помічати в них енурез, діти почали заїкатися. Внаслідок тривалого лікування стан ОСОБА_1 покращився та він погодився привозити дітей на спілкування з матір`ю, хоча діти категорично відмовлялися. Спочатку діти залишалися на пару годин, згодом стали залишатися на декілька днів. Згодом став помічати, що діти стали боятися цих візитів, особливо старша донька, ОСОБА_4 та в подальшому категорично відмовилися їхати до матері. У травні 2019 року комісією психіатрів Науково-дослідного інституту психіатрії було встановлено, що відносини матері з дитиною мають риси травматичних, супроводжуються емоційним порушенням у вигляді тривоги, неспокою, напруження та поведінки уникнення, що свідчить про деформацію патерну любові та прив`язаності. Рекомендовано соціально-психологічний супровід контактів з матір`ю для виключення можливості травматизації дитини, забезпечення формування батьківсько-материнської прив`язаності в захищених умовах. Посилається на те, що позивачка повністю ігнорує всі рекомендації психіатрів, психологічний та фізичний стан здоров`я дітей, їх інтереси, бажання, чим створює небезпеку їх нормального розвитку та психічного здоров`я. Вважає, що позивачка не бажає налагоджувати контакт з дітьми в сприятливих для них умовах, з урахуванням рекомендацій лікарів, а намагається у будь-який спосіб силоміць відібрати дітей всупереч їх волі.

Крім того, ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом про стягнення аліментів на дітей та просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини доходу (заробітку), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року зустрічний позов прийнятий для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року призначено у справі судово-психологічну експертизу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. ОСОБА_1 пояснила, що протягом трьох років, незважаючи на наявність ухвали суду про забезпечення позову щодо зобов`язання ОСОБА_3 забезпечити явку дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для проведення спільних зустрічей була позбавлена можливості бачитися з дітьми, яких вона востаннє бачила 10 червня 2019 року. Пояснила, що ОСОБА_3 не відповідає на телефонні дзвінки, не дає їй можливості бачитися з дітьми, приймати участь у їх вихованні. Останній раз бачила своїх доньок в машині, при чому вони були пристебнуті ременями безпеки і не виходили. Більше відповідач не давав можливості з ними побачитися, піклуватися про них мотивуючи свою відмову різними причинами. При цьому додає, що ОСОБА_3 працює пілотом, часто відсутній вдома по 3-4 дні, іноді і місяць-півтора, а тому не може повноцінно займатися вихованням дітей - водити до школи, гуртків, укладати спати, тощо. Пояснила, що у його відсутність доглядом та вихованням дітей займається його мати ОСОБА_8 , з якою у неї напружені стосунки. Натомість, ОСОБА_1 забезпечена житлом, працевлаштована, графік роботи дозволяє їй планувати свій робочий час самостійно та весь вільний час приділяти дітям, піклуватися про них, займатися їх вихованням.

Представник позивача в судовому засіданні підтримуючи позовні вимоги, пояснив, що сторони одружилися 12 грудня 2012 року, однак спільне життя між подружжям не склалося. В березні 2018 року внаслідок непорозумінь сторони за ініціативи ОСОБА_3 вирішили розлучитися, однак задля уникнення травмувань дітей узгодили рівнозначний графік проживання дівчат у батька та матері по чотири дні у кожного з батьків. Такі відносини тривали сім місяців. Діти ходили в садочок за місцем проживання позивача та відповідача. 22 жовтня 2018 року у позивачки внаслідок сварок з відповідачем стався нервовий зрив, внаслідок якого вона потрапила до медичного закладу, в якому пробула до 30 жовтня 2018 року, втім, узгоджений графік було збережено. Однак, 25 травня 2019 року позивачка була фактично позбавлена можливості бачити своїх доньок, бачитися з ними, приймати участь у їх вихованні. Крім того, додав, що медичний висновок, виданий ТОВ «Медлюкс» ОСОБА_1 з визначеним діагнозом гострий шизофреноподібний психотичний розлад» не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки є сфальшованим.

Відповідач та його представники в судове засідання вкотре не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Звернулися до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та його представників суд ураховує наступне.

Відповідно до статті 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні режимі відео конференції; необхідність витребування нових доказів; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи без її участі, дала особисті пояснення.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Звертаючись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи ОСОБА_3 , незважаючи на те, що розгляд справи за його клопотаннями вже неодноразово відкладався в тому числі з тих самих підстав, не звертався до суду з клопотанням про проведення засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Крім того, про день, час та місце розгляду справи, призначеної на 07 вересня 2022 року відповідач та його представники були повідомлені завчасно, однак в судове засідання представники відповідача не з`явилися, оскільки приймали участь у іншій справі. Однак, така обставина як зайнятість у розгляді іншої справи не може вважатися поважною причиною для відкладення судового засідання. За таких підстав, суд розцінює такі дії представників відповідача та відповідача, як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи, та враховуючи категорію справи, вважає за можливе слухати справу за відсутності ОСОБА_3 та його представників.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви з проханням слухати справу без їх участі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

За правилами частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частини другої статті 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Згідно зі статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 21 грудня 2012 року.

У шлюбі народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження.

З матеріалів справи вбачається, що до жовтня 2018 року вся родина мешкала за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, після виникнення конфліктних ситуацій між подружжям ОСОБА_3 мешкав за зареєстрованим місцем проживання у АДРЕСА_1 , а позивачка проживала в будинку в с. Безуглівка, а пізніше в будинку своїх батьків у АДРЕСА_3 .

16 листопада 2018 року подружжям було прийнято рішення про почергове проживання дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у кожного з батьків по 4 дні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомила, що 25 травня 2019 року ОСОБА_3 поїхав у відрядження та залишив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своєї мами ОСОБА_8 . Позивачка приїхала, щоб забрати дітей згідно графіка, але дітей їй не віддали.

03 червня 2019 року ОСОБА_1 поїхала до дитячого садочка в смт. Глеваха, який відвідували діти, коли були у батька та забрала їх з садочка.

10 червня 2019 року, під час перебування дітей на пляжі у Бортничах разом із хрещеною мамою ОСОБА_3 насильно відібрав дітей та з цього часу не надає можливості бачитися та спілкуватися з ними.

15 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Васильківського ВП ГУНП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України.

18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Служби с справах дітей із заявою про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з матір`ю, ОСОБА_1 .

Згідно додатку до заяви від 18 червня 2019 року ОСОБА_1 від 22 липня 2019 року прохання визначення рівного часу перебування дітей у батьків, почергове проживання по тижню у кожного за батьків.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 08 липня 2019 року ОСОБА_3 з 10 червня 2019 року по дату написання заяви не дає жодної можливості ОСОБА_1 бачитися із дітьми.

Згідно заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України від 28.05.2019: 25 травня 2019 року після прибуття ОСОБА_1 щоб забрати дітей, ОСОБА_3 , мати чоловіка, почала сварку та всіляко перешкоджала залишити квартиру дітьми. Під час сварки ОСОБА_3 в присутності дітей почала наносити удари руками і ногами виштовхуючи ОСОБА_1 з квартири.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні слідчого відділу перебуває кримінальне провадження №0001457 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.10.2020, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України щодо нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та його батьками.

Згідно листа від Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві Національної поліції України Зайцевій Є.В., довідки від 14 червня 2019 року: в ході відпрацювання заяви працівниками поліції було здійснено телефонний дзвінок до ОСОБА_3 , який повідомив, що просто приїхав та забрав своїх дітей, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, а також додав, що діти дійсно знаходяться з ним, їх життю та здоров`ю нічого не загрожує. ОСОБА_3 також додав, що до Дарницького УП для надання пояснень прибувати категорично відмовляється, оскільки не вважає за необхідне.

З заяви ОСОБА_1 від 22 липня 2019 року вбачається, що «кожен день телефонувала, писала ОСОБА_3 з проханням дати їй побачити дітей, але він завжди відмовляє, мотивуючи тим, що діти нібито «не хочуть» ні бачити, ні розмовляти зі мною». Я багато разів приїжджала у Глеваху, і сама, і в супроводі знайомих просила побачити та поспілкуватися з дітьми, але завжди отримувала відмову в тому, щоб забрати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до свого місця проживання та навіть у доступі на територію будинку матері ОСОБА_3 , ОСОБА_22 ».

Відповідно до Розпорядження № 176 від 08 серпня 2019 року «Про встановлення участі батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 » визначено рівну участь батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , встановлено рівнозначний графік перебування дітей за місцем проживання кожного з батьків, за попередньою усною домовленістю з урахуванням режиму дня та часу відвідування дошкільних навчальних закладів.

Згідно Висновку оцінки потреб сім`ї від 21 серпня 2019 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок складається з трьох кімнат, вітальні, кухні - студіо, два санвузли. На подвір`ї дитячий майданчик. Дитяча кімната об лаштована меблями: два ліжка, іграшки, одяг відповідно до сезонів та віку. Зазначено, що основними ознаками складних життєвих обставин та чинниками, що їх спричиняють є конфліктна ситуація із чоловіком, яка призвела до викрадення дітей від матері. Діти відсутні протягом двох місяців. Наявність у особи ознак психологічної травми відсутні. Емоційний стан стабільний, урівноважений.

З довідки від 21 червня 2019 року вбачається, що діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відвідували школу танців open Art Studio за адресою: АДРЕСА_4 з 23 березня 2019 року по 06 червня 2019 року. На заняття дітей приводила мама ОСОБА_1 .

З довідки від 05 червня 2019 року вбачається, що діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відвідували приватний дитячий садок з 03 січня 2019 року по теперішній час. В непримусовій розмові ОСОБА_4 неодноразово відгукувалася про свою маму як про кращу подругу, з відчуттям гордості. Зі слів ОСОБА_4 , більшу частину свого часу вона проводить з мамою та молодшою сестрою.

Згідно карти історії розвитку дитини № ДЗ-13-580, амбулаторного огляду педіатра від 07 грудня 2018 року, грамоти від 08 грудня 2018 року, протоколу від 23 жовтня 2013 року, результатів дослідження № 110027324, довідки від 02 липня 2019 року, талону отримання результатів № 110027324, карти історії розвитку дитини № ДЗ-15-581, медичної карти від 09 лютого 2016 року, декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу для ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 08 січня 2019 року: матір`ю ОСОБА_1 надані медичні документи щодо її участі в оздоровчо-лікувальних заходах щодо дітей.

Згідно диплому «Основи менеджента для лидеров», «Certificate oftraining» від 09.2012, Сертифікату № НОМЕР_4 від 19.04.2007, Сертифіату № НОМЕР_5 від 19.04.2007, Свідоцтво «Ландшафтний дизайн інтенсив» від09.07.2019, Диплому «Дизайнер інтер`єру-професіонал» від 04.07.2019, Сертифікату НОМЕР_3 від 22.04.2008, Сертифікат «Управление проектами 23-24 ноября 2010 г.» : ОСОБА_1 проходила курси підвищення кваліфікації.

Відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ серії ААА № 0675574 ОСОБА_1 на території України станом на 31 травня 2019 року до кримінальної відповідальності не притягалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Відповідно до Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 31 травня 2019 року ОСОБА_1 призначення опікунства не виявлені.

Відповідно до довідки № 416064 від 29 травня 2019 року Департаменту охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» Зайцева Є.В. під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 , виданої ТОВ «Медлюкс+» від 30 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 з 22 по 30 жовтня 2018 року перебувала в центрі відновної медицини. Заключний діагноз: гострий шизофреноподібний психотичний розлад F23.2.

Відповідно до Висновку наданого за результатами проведеної Клініко-експертної оцінки якості наданої медичної допомоги ОСОБА_1 в умовах ТОВ «Медлюкс+» вд 08 серпня 2019 року встановлений ОСОБА_1 діагноз не має клінічного обґрунтування у відповідності до встановлених критеріїв чинного в Україні МКХ 10 перегляду. Опис симптомів захворювання, опис динамічного спостереження за пацієнткою під час стаціонарного лікування та проведенні під час лікування обстеження не дозволяють впевнено припустити наявність встановленого ОСОБА_1 діагнозу «Гострий шизофреноподібний розлад».

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001181 від 24.08.2019: 23 серпня 2019 року до ЧЧ Васильківського ВП надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 незаконно поширює конфіденційну інформацію щодо неї, а саме розміщує її в мережі Інтернет.

Відповідно до протоколу № 1 засідання медичної ради МЦ, ТОВ «Медлюкс+» від 22 серпня 2019 року вирішено виключити з медичної карти стаціонарного хворого № 5 МЦ ТОВ «Медлюкс+» від 2 жовтня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 , діагноз: «Гострий шизофреноподібний розлад», так як даний діагноз не має клінічного обґрунтування та підтвердження у відповідності до встановлених критеріїв чинного в Україні МКХ 10 перегляду та наказу МОЗ України № 59 від 05 лютого 2007 року «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Психіатрія».

Відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 2ААМ № 224956 від 31 травня 2019 року від 31 травня 2019 року у ОСОБА_1 ознак психічних захворювань не виявлено.

Відповідно до консультативного висновку № 137 від 30 травня 2019 року, виданого лікарем-психіатром Київського міського психоневрологічного диспансеру № 3, ОСОБА_1 пройшла медичний огляд лікарем-психіатром. Психічних розладів на момент огляду не виявлено.

Згідно Висновку експертного дослідження № 116 від 12 вересня 2019 року, проведеного фахівцем у галузі судово-психіатричної експертизи ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_26 . ОСОБА_1 на будь-який психічний розлад, який позбавляв, обмежував її здатність в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними не страждає. В період з 22 жовтня 2019 по з0 жовтня 2019 року ОСОБА_1 перенесла тимчасовий психічний розлад у формі реактивного психозу (F23.9 за МКХ-10).

Відповідно до довідки Державної фіскальної служби загальна сума доходу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за перше півріччя 2019 року становить 120 436 гривень. Згідно податкових декларацій платника за звітний податковий період 2019 рік від 11.02.2020, загальний обсяг доходу 303 659 гривень.

Згідно податкових декларацій платника за звітний податковий період з І кварталу 2020 року по ІІІ квартал 2020 року, загальний обсяг доходу 173 387 гривень.

В матеріалах справи наявні фотознімки ОСОБА_1 з дітьми.

Станом на день вирішення справи малолітні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом із батьком, ОСОБА_3 , що не заперечується сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працює в ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на посаді командира повітряного судна льотного комплексу. На виконання вимог ухвали суду від 29 жовтня 2020 року надано інформацію щодо графіку роботи ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 року по 01.11.2020 року, а саме табель з обліком льотного, робочого часту та часу відпочинку льотного складу, з Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного контролю ОСОБА_3 .

В матеріалах справи наявні фотознімки ОСОБА_3 з дітьми.

Згідно Висновку оцінки потреб сім`ї від 05 вересня 2019 року ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 . Місце роботи пілот АК «МАУ». Разом із ОСОБА_3 проживають: ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_8 (бабуся), ОСОБА_27 (дідусь). Основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини є: те, що діти уникають розмов про маму у зв`язку з відсутністю конструктивної взаємодії між батьками. Зі слів батька діти проходять терапію у психолога. Стан батька не перешкоджає задоволенню потреб дітей, батьківський потенціал належний.

Згідно Висновку оцінки потреб сім`ї від 11 липня 2019 року ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 . Разом із ОСОБА_3 проживають: ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_8 (бабуся), ОСОБА_27 (дідусь). Основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини є: наявні проблеми та обставини певною мірою порушують нормальну життєдіяльність дітей. Під час складання оцінки потреб сім`ї діти маму не згадували, уникали розмови про маму.

Згідно Висновку оцінки потреб сім`ї від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 . Разом із ОСОБА_3 проживають: ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_8 (бабуся), ОСОБА_27 (дідусь). Основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини є: процес розірвання шлюбу, неузгоджена опіка над дітьми між батьками.

Розпорядженням Васильківської районної державної адміністрації № 75 від 25 березня 2019 року «Про надання згоди на проведення психіатричного огляду малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди матері ОСОБА_1 » надано згоду на проведення психіатричного огляду малолітньої ОСОБА_4 .

Відповідно до Висновку психолога Васильківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_28 на ОСОБА_4 проведеного за місцем проживання ОСОБА_3 з метою перевірки заяви ОСОБА_3 від 18.10.2019 року щодо вчинення психологічного насилля з боку матері ОСОБА_1 по відношенню до дітей, що мало місце 16 жовтня 2019 року рекомендовано врегулювати стабільний режим активності та відпочинку, уникати не лише ситуацій, які можуть викликати негативні переживання, а і ситуацій з великим позитивним емоційним навантаженням, утриматись від спілкування з матір`ю до повної стабілізації психоемоційного стану. Проводити психокорекцій ну роботу з психологом, продовжувати спостереження неврологом у відповідності до рекомендацій лікаря.

Відповідно до Висновку психолога Васильківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_28 на ОСОБА_5 проведеного за місцем проживання ОСОБА_3 з метою перевірки заяви ОСОБА_3 від 18.10.2019 року щодо вчинення психологічного насилля з боку матері ОСОБА_1 по відношенню до дітей, що мало місце 16 жовтня 2019 року рекомендовано врегулювати стабільний режим активності та відпочинку, уникати не лише ситуацій, які можуть викликати негативні переживання, а і ситуацій з великим позитивним емоційним навантаженням, утриматись від спілкування з матір`ю до повної стабілізації психоемоційного стану. Проводити психокорекцій ну роботу з психологом, продовжувати спостереження неврологом у відповідності до рекомендацій лікаря.

З Висновку експертів ТОВ «Експертно-дослідна служба України» за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи № 441/11/2019 від 08 листопада 2019 року проведеного за заявою ОСОБА_3 вбачається, що індивідуально-психологічні особливості матері, ОСОБА_1 потенційно можуть мати негативний вплив на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . На цей час поведінка матері має негативний вплив на психологічне здоров`я дітей. Особливості виховної поведінки ОСОБА_1 не були досліджені через неявку матері дітей на обстеження. Індивідуально - психологічні особливості батька, ОСОБА_3 , особливості його виховної поведінки позитивно впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дітей. Умови проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з батьком є більш сприятливими для їх комфортного та здорового психологічного розвитку. Умови виховання дітей є позитивними для психологічного здоров`я, відповідають необхідним психологічним умовам для дітей їх віку. Умови виховання дітей матір`ю містять потенціал впливу на психічне здоров`я дітей, можуть негативно вплинути на їх психологічний розвиток. На цей час поведінка матері має негативний вплив на психологічне здоров`я дітей.

Відповідно до довідки від 05 листопада 2019 року, виданої директором «Сучасної музичної академії MELODI» ОСОБА_29 . ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відвідують заняття з вокалу та фортепіано. Заняття відбуваються двічі на тиждень. Діти постійно приходять на заняття у супроводі батька ОСОБА_3 , іноді дітей супроводжує бабуся ОСОБА_8 . Батько уважно ставиться до навчання дітей, підтримує їх, заохочує.

Відповідно до довідки виданої директором КСР ЦТМ «Оберіг» ОСОБА_31 , з вересня 2019 року діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щотижня (двічі на тиждень) відвідують народну студію бального танцю «Ритми» Києво - Святошинського районного центру творчої молодості «Оберіг» Київської області. На заняття дітей постійно супроводжує та забирає їх батько ОСОБА_3 , зрідка бабуся ОСОБА_8 . Батько практично після кожного заняття спілкується з викладачем, цікавиться успіхами своїх доньок.

Свідок ОСОБА_32 є подругою ОСОБА_1 , пояснила суду що знайома з сім`єю ОСОБА_1 8 років. ОСОБА_1 - хороша мама, діти спокійні та щасливі. Жодного разу не бачила, щоб ОСОБА_1 погано виконувала батьківські обов`язки. Пояснила, що вони дружили, поки в сім`ї не виник конфлікт. Була свідком того, як ОСОБА_3 перестав давати дітей ОСОБА_1 . Повідомила, що часто бувала в будинку ОСОБА_1 . Обидва батьки займалися дітьми, але так як ОСОБА_3 працює пілотом, більшу частину часу з дітьми проводила ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_34 є подругою ОСОБА_1 та хрещеною мамою ОСОБА_5 . Повідомила, що познайомилася з ОСОБА_3 в 2010 році, пізніше з ОСОБА_1 . Спочатку у них були гарні сімейні відносини, народилася ОСОБА_4 , потім ОСОБА_5 . ОСОБА_3 - пілот, тому дітьми займалася ОСОБА_1 , все було добре. ОСОБА_3 добре ставився до дітей, проводив з ними час, але у 2018 році між подружжям почалися конфлікти. На дні народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ми побачили, що він веде себе не зовсім адекватно, агресивно. Відношення до ОСОБА_1 почалося псуватися, він почав негативно до неї ставитися. Знаю, що вони намагалися порозумітися, ОСОБА_1 ходила до психолога, деякий час було все добре, але восени я дізналася, що вони розлучаються. Після їх розлучення діти були почергово у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 десь до літа 2019 року і потім раптово ОСОБА_3 припинив давати дітей ОСОБА_1 . Ми багато разів приїжджали до батьків ОСОБА_3 в Глеваху , привозили подарунки дітям, але жодного разу ні ОСОБА_3 , ні його батьки дітей не віддали.

Свідок ОСОБА_36 (мати ОСОБА_1 ) повідомила, що з 10 червня 2019 року діти повністю ізольовані від матері. ОСОБА_1 - самостійна, відповідальна, досвідчена людина, максимум уваги приділяла дітям, виховувала дітей, водила на розвиваючи заняття, балетну студію. ОСОБА_3 у вільний від роботи час також займався дітьми, після поїздок дарував їм подарунки, звичайно любить своїх дітей, але налаштовує їх проти мами, не надає жодної інформації щодо них.

Свідок ОСОБА_37 (батько ОСОБА_1 ) пояснив, що ОСОБА_1 - цілеспрямована особа, хоче, щоб діти були розвиненими. Батько - досить комунікабельна особа, але підпадає під вплив інших осіб. У сім`ї було все добре, спочатку дітьми займалася ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 працював пілотом. Все було непогано, але свекруха почала втручатися в сімейне життя і на цьому ґрунті виникали сварки, які виникали все частіше. ОСОБА_3 почав бути агресивним. Одного разу діти захворіли, а ОСОБА_3 знаходився у барі і не допомагав донці з лікуванням дівчат. На фоні цих подій ОСОБА_1 потрапила до лікарні, спочатку ОСОБА_3 допомагав, але потім став говорити про розлучення, що він забере дітей. Знайшли компроміс - почергове перебування дітей у кожного з батьків, але одного дня ОСОБА_3 дітей не віддав та не дає до сих пір. Наявність ухвали про забезпечення позову не вирішила конфліктної ситуації.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частин 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), на яку також послався заявник на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, вказано, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суди попередніх інстанцій в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотрималися норм матеріального права, зокрема, врахували, що батько самовільно забрав сина з дитячого садочка, та не надавав можливості зустрічатися та спілкуватися позивачці з сином, що суперечить сімейним цінностям, які полягають в повазі один до одного та як найкращому вихованні дитини, ураховуючи інтереси дитини, пояснення представників соціальних служб у судовому засіданні, які намагались здійснити заходи для поновлення стосунків між матір`ю та батьком дитини, між батьками та дитиною, а також той факт, що відповідач відмовляється від спільного відвідування та отримання психологічної допомоги з метою поновлення родинних стосунків. Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не прийняв до уваги та не врахував до кого із батьків дитина має більшу прихильність і не з`ясував думку самої дитини з приводу визначення місця її проживання є безпідставними, оскільки за положеннями зазначеної норми права , місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається без врахуванні її думки. При цьому питання про заслуховування думки дитини було предметом оцінки апеляційного суду, який вірно дійшов до висновку, що з урахуванням встановлених судом обставин справи, ситуації, яка склалась у сім`ї та обстановці у якій перебуває дитина, вона не зможе об`єктивно, незалежно та вільно висловити свою думку.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Частинами 2, 4 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Згідно з ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 19 СК України що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку Васильківської районної державної адміністрації від 25 листопада 2020 року вирішено за недоцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами судової психологічної експертизи, проведеної в рамках даної цивільної справи від 06 квітня 2022 року № СЕ-19-20/34078-ПС, особливості ставлення дитини ОСОБА_4 до батька ОСОБА_3 характеризуються позитивним вербальним ставленням та емоційним відторгненням на емоційному рівнях, дитина оцінює його позитивні якості, відмічає його турботу про неї, при цьому наявна безпечна прив`язаність до батька. Особливості ставлення ОСОБА_4 до матері ОСОБА_1 характеризуються амбівалентним ставленням - нейтральне або відсутнє оцінювання матері на вербальному рівні, та емоційно позитивне ставлення, при цьому наявна порушена прив`язаність, що спричинена діями батька у відчуженні дитини до матері.

Особливості ставлення ОСОБА_5 до батька ОСОБА_3 характеризуються вербальним ставленням та емоційним відторгненням, дитина оцінює його позитивні якості, наявна безпечна прив`язаність до батька. Особливості ставлення дитини до матері ОСОБА_1 характеризуються амбівалентним ставленням - оцінює її позитивні якості, виявляє небажання її бачити через страх, що батька заберуть у тюрму та наявність емоційного відторгнення, при цьому наявна порушена прив`язаність, що спричинена діями батька у відчуженні дитини від матері.

Під час дослідження було виявлено ознаки відчуження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від матері, що проявляється у діях та поведінці батька ОСОБА_3 зазначених у дослідницькій частині цього висновку. Умови виховання батька ОСОБА_3 щодо відчуження дітей від матері негативно впливає на дітей, що може призвести до неможливості повернення контакту із матір`ю, якщо відчуження буде продовжуватися. На момент дослідження матері ОСОБА_1 не виявлено ознак, які б могли негативно вплинути на дітей.

В силу вікових та індивідуально-психологічних особливостей дітей, наявна залежність оцінки сімейної ситуації від дій та поведінки батька ОСОБА_3 .

За результатами дослідження було виявлено, що для забезпечення інтересів та благополуччя дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є важливим: припинення дій батька ОСОБА_3 щодо відчуження дітей від матері ОСОБА_1 ; повернення до постійного контакту дітей з матір`ю із попередньою психологічною підготовкою матері та дітей, за сприянням батька та за участю психолога; припинення постійних проведень психодосліджень із дітьми у різних психологів, без крайньої необхідності. Рекомендується звернення до сімейного психолога із фокусуванням на відновлення контакту дітей із матір`ю внаслідок відчуження батьком.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не було надано доказів, які в свідчили про неналежне виконання позивачем або її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, негативний вплив на виховання дитини або обставини, які б давали підстави стверджувати, що проживання дітей з матір`ю суперечить її інтересам, натомість проживання дітей з батьком буде для них кращим з тих чи інших підстав.

Всі заперечення відповідача ґрунтуються виключно на його звинуваченнях ОСОБА_1 про психічну хворобу ОСОБА_1 , значне акцентування уваги саме на цьому, а не на інтересах дітей. Таке ставлення знайшло своє відображення у висновку експерта № СЕ-19-20/34078-ПС від 06.04.2022, відповідно до якого «за результатами проведеного психодіагностичного дослідження ОСОБА_3 було виявлено ознаки дій, спрямованих на відчуження дітей від матері, що проявляється в: постійному акцентуванні уваги на психічне захворювання ОСОБА_1 , (що не підтверджується за результатами проведеного аналізу наданих на дослідження матеріалів та не було виявлено ознак психічних патологій або захворювань під час психодіагностичного дослідження); бажання фіксування ставлення дітей до матері через психологів, яких у дітей було більше 10 (згідно слів ОСОБА_3 ); відсутності розуміння та ініціативи щодо необхідності та важливості спілкування дітей і матері, що відповідає їх інтересам («На питання чи бажає він, щоб діти бачились із матір`ю відповідає, що він не буде змушувати дітей бачитися із матір`ю»). За результатами бесіди із ОСОБА_3 було виявлено, що обставинами і причинами виникнення сімейної ситуації ОСОБА_3 вважає психічне захворювання ОСОБА_1 та її образи на нього.

Разом з тим, доказів, що визначення місця проживання дітей з матір`ю створює загрозу їх життю та здоров`ю або негативно впливатиме на їх розвиток відповідач не надав і судом не встановлено. Суд враховує, ту обставину, що діти значний час проживають з батьком, проте це не може бути підставою для відмови в позові, оскільки відповідач чинив перешкоди матері у зустрічах з дітьми. Причини відмови ОСОБА_3 у зустрічах з дітьми носили формальний характер, слугували для нього підставою не надавати дітей матері, тому що в ухвалі суду чітко вказано зобов`язати ОСОБА_3 забезпечити явку неповнолітніх дітей з матір`ю, чітко вказано дні та години побачень матері та дітей, як зазначала ОСОБА_1 її чоловік не відповідав на її телефонні дзвінки, не надавав можливості бачитися їй з доньками та приймати участь у їх вихованні, навіть не надавав можливості через мобільний відео зв`язок бачити доньок.

Виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тривалий час проживає у сім`ї батька, де для них створені належні умови проживання і розвитку, і між дітьми та матір`ю дійсно втрачений сталий емоційний зв`язок, однак це стало наслідком перешкоджання батьком у побаченні і прийнятті участі матері у вихованні доньок.

Поведінка ОСОБА_3 свідчить, що він вишукує будь-який привід відмовити матері у спілкуванні з доньками, як-то: на питання експерта «чи бажає він, щоб діти бачились із матір`ю відповідає, що він не буде змушувати дітей бачитися із матір`ю» і сформувала у суду думку, що він і надалі не забезпечить можливості матері приймати участь у вихованні дітей.

Суд вважає, що така поведінка батька не сприяла забезпеченню найкращих інтересів дітей, гармонійному розвитку та зв`язку з матір`ю, оскільки він не надає можливості зустрічатися та спілкуватися матері з доньками, що суперечить сімейним цінностям, які полягають у повазі один одного та якнайкращому вихованні дитини, ураховуючи інтереси дитини.

Натомість, найбільш актуалізованою особистісною потребою ОСОБА_1 є потреба та відновлення стосунків із дітьми, провідними мотивами і цілями є забезпечення найкращих інтересів дітей, щоб у них були як мама, так і тато.

Посилання ОСОБА_3 на довідку ТОВ «Медлюкс+» від 2 жовтня 2018 року видану ОСОБА_1 з визначеним діагнозом: «Гострий шизофреноподібний розлад» судом до уваги не приймається, оскільки вона спростовується наявними у справі доказами.

Визначаючи місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з матір`ю, суд використовує, надане суду право, не погоджуватися з висновком Васильківської районної державної адміністрації від 25 листопада 2020 року, який вирішено за недоцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із матір`ю ОСОБА_1 , оскільки він не достатньо мотивований, оснований на документах, які є недійсними, а головне, суд вважає, що даний висновок не буде відповідати найкращим інтересам малолітньої ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 .

Комісією під час розгляду питання про визначення місця проживання дітей не взято до уваги ставлення обох батьків до виконання батьківських обов`язків, висновок не мітить висновків щодо особистої прихильності дітей до кожного з батьків, особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дітьми, чи є взаємопорозуміння між кожним з батьків і дитиною. Крім того слід зауважити, що висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

При розгляді справи жодних фактів, що визначення місця проживання дітей з матір`ю буде суперечити їх інтересам не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 та малолітньої дитини ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам дітей та забезпечить надалі можливості їх всебічного морального, духовного, культурного, фізичного та психічного розвитку, виховання в оточенні любові і поваги.

При цьому судом враховано також те, що батько, хоча й належним чином займався вихованням та утриманням дітей, однак перешкоджаючи ОСОБА_1 у спілкуванні з доньками, позбавив дітей як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушив їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дітей. Створювані батьком протягом тривалого часу перешкоди для матері у вихованні та спілкуванні із доньками руйнують їх зв`язки із сім`єю, до якої належать як батько так і мати, а отже така поведінка відповідача суперечить сімейним цінностям та не відповідає якнайкращому забезпеченню малолітньої ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 .

При цьому, визначення проживання дітей з позивачем не може розцінюватися як їх розлучення з батьком, який має такі ж права що і мати, а відтак, маючи бажання, може займатися вихованням та розвитком дітей на рівні з позивачем.

Разом з тим, незважаючи те, що малолітня ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_5 дійсно тривалий час проживають з батьком та між ними існує тісний емоційний зв`язок, однак суд вважає, що найкращим інтересам малолітніх дітей - дівчаток, з огляду на їх вік є саме потреба в материнській турботі та догляді, повноцінному вихованні та розвитку. ОСОБА_3 працює пілотом ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України та в силу своїх професійних обов`язків часто буває відсутній удома, що підтверджується довідкою ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» та довідкою з Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України в силу чого не має можливості достатньо часу приділяти вихованню дітей, натомість ОСОБА_1 працевлаштована, але має гнучкий графік роботи та може планувати свій робочий час та достатньо часу приділяти дітям.

Враховуючи вищевикладене, зокрема конфліктні відносин між сторонами, суб`єктивне ставлення ОСОБА_1 щодо виховання дітей ОСОБА_1 та належне виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків до припинення спілкування з дітьми, суд вважає, що не є необхідним призначення перехідного періоду при визначенні місця проживання дітей. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від матері.

Суд роз`яснює сторонам, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено, як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Щодо позовної вимоги про відібрання дитини від батька необхідно зазначити наступне.

Згідно ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Системний аналіз вказаної норми дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц.

Станом на 07 вересня 2022 року ні судом, ні органом опіки та піклування не було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, після припинення спільного проживання подружжя діти сторін проживали почергово з батьком та матір`ю, що не заперечувалося сторонами.

При цьому, на час розгляду справи в суді діти сторін проживають з батьком.

Крім цього, відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Оскільки наявність жодної із вказаних підстав для відібрання дитини судом не встановлена, позовні вимоги про відібрання дитини задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на дитину, суд дійшов до наступного.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровим чоловіком, наявності у нього хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти, судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей, їх батьків, стан здоров`я та матеріальне, сімейне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, а також що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину.

При цьому, суд враховує, що малолітня ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_5 з 10 червня 2019 року проживали разом із батьком та знаходилися на його утриманні, а тому присуджує аліменти на дітей, починаючи з дати прийняття судом рішення тобто, з 07 вересня 2022 року і до повноліття дітей.

При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права в майбутньому звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, зміни способу їх стягнення, а відповідач з позовом про зменшення розміру аліментів.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вбачається із змісту заявлених вимог, додаткові витрати про стягнення яких заявляє позивач, складаються із витрат: 50% витрат на медичне лікування та ліки та 50% витрат на навчання та розвиток дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Саме по собі додаткове навчання дитини, її розвиток, фізичне виховання без доведеності особливих обставин, з якими закон пов`язує обов`язок одного із батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, не дає підстав покладати виконання такого обов`язку на платника аліментів.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю та відібрання дітей, стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 209, 210, 247, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю та відібрання дітей, стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну, починаючи з 07 вересня 2022 року і до повноліття дітей.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА