Ухвала

05 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 383/1261/21

провадження № 61-8457ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня

2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 липня

2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Поліщук Віктора Васильовича, органу місцевого самоврядування - Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання бездіяльності голови Кетрисанівської сільської ради незаконною та протиправною, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з вищевказаним позовом, у якому просила:

- визнати незаконною та протиправною бездіяльність голови Кетрисанівської сільської ради Поліщука В. В. щодо невнесення в порядок денний чергової 11 сесії Кетрисанівської сільської ради, яка відбулася 29 жовтня 2021 року, розгляд клопотання від 07 жовтня 2021 року про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства;

- стягнути з Кетрисанівської сільської ради на її користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн, завдану неналежним виконанням головою Кетрисанівської сільської ради своїх службових обов`язків і посадових повноважень, визначених у пунктах 1 і 8 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»;

- зобов`язати голову Кетрисанівської сільської ради Поліщука В. В. внести в порядок денний чергової сесії Кетрисанівської сільської ради питання щодо розгляду її клопотання від 07 жовтня 2021 року про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язати голову Кетрисанівської сільської ради Поліщука В. В. направити на її адресу рішення, прийняте Кетрисанівською сільською радою за результатами розгляду її клопотання від 07 жовтня 2021 року, рекомендованим листом з повідомленням про його вручення.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області

від 30 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено позивачці право на звернення з позовом до суду в порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що поданий позов має розглядатися як спір, який пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 18 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня

2021 року залишено без змін. В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 496,20 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо необхідності розгляду зазначеного спору в порядку адміністративного судочинства. Суд апеляційної інстанції керувався правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі №308/10112/16-а та від 18 грудня 2019 року у справі № 160/4211/19 і зазначив, що спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, так і з приводу оскарження дій суб`єкта владних повноважень, в тому числі особою, яка не зверталась із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо надання, чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим.

25 серпня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, в якій просить поновити строк на касаційне оскарження, скасувати ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду

від 18 липня 2022 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

На обґрунтування підстав для поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що повний текст постанови Кропивницького апеляційного суду від 18 липня 2022 року на її адресу не направлявся, тому вона отримала його лише 15 серпня 2022 року.

Враховуючи дату оприлюднення оскаржуваного судового рішення апеляційного суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (27 липня 2022 року), а також наведені заявницею обставини, колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску процесуального строку слід визнати поважними. Заявлене клопотання підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження - поновленню на підставі частини третьої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.

ОСОБА_1 посилається на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо питання юрисдикції спорів, пов`язаних із захистом прав на земельну ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 761/33504/14-а, 15 квітня 2018 року у справі № 809/739/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 25 квітня 2018 року у справі № 552/9255/15-а, від 20 червня 2018 року у справі № 802/307/17-а, від 20 червня 2018 року у справі № 802/307/17-а, від 20 червня 2018 року у справі № 750/3322/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 813/1076/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17, від 16 січня 2019 року у справі № 2а-8868/11/2670, від 30 січня 2019 року у справі № 485/1472/17). Вважає, що спірні правовідносини не є публічно-правовими, оскільки стосуються захисту її права на земельну ділянку. Посилається на те, що відмова у відкритті провадження у справі в порядку цивільного судочинства порушує її права на доступ до правосуддя, на ефективний захист порушених прав, а стягнення з неї апеляційним судом судового збору на користь держави є порушенням пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

У відповідності до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Подібні правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 та

від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17.

Предметом спору в цій справі є визнання незаконною та протиправною бездіяльності голови Кетрисанівської сільської ради щодо невнесення в порядок денний чергової сесії розгляд клопотання про надання позивачці дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства, відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями суб`єкта владних повноважень, та зобов`язання вчинити певні дії, пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень покладених на нього публічно-управлінських функцій.

Згідно з частинами першою, третьою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до статті 123 ЗК України передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Ураховуючи наведене, набуття особами права власності на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проєкту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність.

Отже, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

При прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган місцевого самоврядування виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.

Тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, так і щодо оскарження дій суб`єкта владних повноважень про надання чи відмову в наданні такого дозволу є публічно-правовим.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 308/10112/16-а та

від 18 грудня 2019 року у справі № 160/4211/19 і були правильно застосовані судами попередніх інстанцій.

Встановивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються встановлення правомірності дій чи бездіяльності голови Кетрисанівської сільської ради як посадової особи органу, який виконує дозвільну функцію, притаманну органу державної влади у публічно-правових відносинах, зокрема щодо внесення до порядку денного сесії сільської ради питань про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (пункт 8 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), а також зобов`язання вчинити дії, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

При цьому вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про вирішення публічно-правового спору (визнання незаконними дій, бездіяльності голови Кетрисанівської сільської ради щодо виконання ним визначених законом владних повноважень), заявлені в одному провадженні із такою вимогою, а тому також підлягають розгляду адміністративним судом на підставі положень частини п`ятої статті 21 КАС України.

З урахуванням наведеного, законним та обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про неможливість розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона позбавлена права на доступ до суду є безпідставними, оскільки встановлені законодавством процедури розгляду певних категорій справ, розмежування судової юрисдикції не є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, судами попередніх інстанцій належним чином роз`яснено позивачці те, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції положень пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

З урахуванням того, що у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 , окрім вимог, передбачених пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (про відшкодування моральної шкоди), заявила вимоги немайнового характеру (про визнання незаконною та протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії), за якими вона від сплати судового збору не звільнена, при цьому ставка судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду є фіксованою та не була сплачена ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги, загалом правильним слід визнати висновок суду апеляційної інстанції про необхідність стягнення з позивачки визначеної законом суми судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції на користь держави.

При цьому посилання апеляційного суду виключно на пункт 9 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» не свідчить про порушення ним норм процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат у цій справі.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку

про недотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень. Правильність застосування судами вказаних вище норм не викликає розумних сумнівів. При цьому суди попередніх інстанцій при визначенні предметної і суб`єктної юрисдикції правильно застосували правові висновки Верховного Суду, які є релевантними правовідносинам у цій справі.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2021 року (яка не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) та постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 липня 2022 року є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження належить відмовити відповідно до положень частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною третьою статті 390, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня

2021 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 18 липня

2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Поліщук Віктора Васильовича, органу місцевого самоврядування - Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання бездіяльності голови Кетрисанівської сільської ради незаконною та протиправною, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович