Справа № 697/438/21
Провадження № 2/697/26/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Євтушенко Б.В.,

за участі секретаря судового засідання Дашковської Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Канів, Черкаської області у приміщенні суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_2 про захист порушеного права кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі 25970 доларів США 40 центів, яка складається з: 14497 доларів США 17 центів - заборгованість за кредитом, 11473 доларів США 23 центів заборгованість за відсотками, яка виникла за кредитним договором №354111/5791/0048-8 від 08.02.2008.

В обґрунтування позовних вимог зазначено:

08.02.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 (позичальником за договором, третьою особою у справі) укладено кредитний договір № 354111/5791/0048-8, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит за програмою кредитування «кредит під заставу нерухомості» у сумі 16000 доларів США строком по 07.02.2018, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,25% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених цим договором, що підтверджується випискою. Сторони встановили, що нарахування процентів здійснюється за весь строк користування кредитом (п. 3.1. даного кредитного договору). Відповідно до п. 7.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості ануїтетними платежами: щомісячно, до 08 числа кожного місяця, у розмірі по 241,26 дол. США протягом строку кредиту та остаточне погашення кредиту до 07.02.2018 включно (п. 1.1.6. Договору). 30.03.2009 між Банком та позичальником укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 354111/5791/0048-8 від 08.02.2008, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором. Згідно умов п. 1 цієї Додаткової угоди, сторони тимчасово на період з 30.03.2009 по 30.03.2010 зменшили розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розмірів процентів (встановили кредитні канікули). Відповідно до п. 2 цієї Додаткової угоди сторони погодили, що з 30.03.2009

погашення заборгованості за кредитним договором буде здійснюватися позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтентних платежів відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. 06.04.2010 між Банком та позичальником укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 354111/5791/0048-8 від 08.02.2008, згідно п. 1 якої сторони збільшили строк кредиту на 120 календарних місяців, встановили другу дату остаточного погашення кредиту 08.02.2028 року та розмір щомісячних платежів згідно графіка. Проте, всупереч вимогам п. 1.3.2., ст. 7 кредитного договору, позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіка погашення кредиту та відсотків за кредитом. Відповідно до умов п. 9.2. кредитного договору, сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред`явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору, що відповідає ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В силу зазначених вище правових норм та у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами банк був змушений звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором;

рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2016 у справі № 697/1024/15-ц позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення за кредитним договором № 354111/5791/0048-8 від 08.02.2008 15428,00 дол. США заборгованості (за кредитом та відсотками) та 12684, 28 грн. пені за прострочення оплат задоволені. Рішення суду від 11.07.2016 у справі № 697/1024/15-ц набрало законної сили;

з дати ухвалення рішення суду по сьогоднішній час заборгованість за кредитним договором в добровільному/примусовому порядку погашена не була. Позичальник ОСОБА_2 не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, визначені кредитним договором, ухиляється від виконання рішення суду від 11.07.2016 у справі № 697/1024/15-ц. Судом встановлено преюдиційність фактів дійсності правочину, укладеного між сторонами, а також факт наявності боргових зобов`язань позичальника перед кредитором. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справа, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України (ст. 124 Конституції України);

згідно з п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитором не погашена;

враховуючи те, що позичальник не виконав вимоги Банку щодо врегулювання кредитної заборгованості, наразі Банк змушений звернутися за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, так як станом на дату розрахунку заборгованості, на 17.09.2020, заборгованість позичальника перед Банком за Кредитним договором складає: 25970 доларів США 40 центів, яка складається з: 14497 доларів США 17 центів - заборгованість за кредитом, 11473 доларів США 23 центів заборгованість за відсотками;

з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 08.02.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 354411/5971/0048-8і, який посвідчено приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутинською Є.П., зареєстрований в реєстрі за № 815;

відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання , іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом;

24.09.2020 Банк направив вимогу про виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором за вих. № 114/5-197246 позичальнику ОСОБА_4 , за вих. № 114/5-197247 - іпотекодавцю ОСОБА_1 , однак, станом на дату подання позовної заяви вимоги кредитора - не виконані.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.03.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.62).

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив у позові відмовити та відшкодувати понесені судові витрати відповідача, з огляду на таке:

довіреність на представництво видана неуповноваженими особами позивача, оскільки не надані документи на підтвердження повноважень осіб АТ «Райффайзен Банк Аваль», які видали довіреність, у зв`язку з чим у представника позивача відсутня цивільна процесуальна дієздатність підписувати дану позовну заяву. Отже, позовну заяву подано особою, яка немає повноважень на ведення справи. Відповідно до ст. 257 ЦПК України просить суд залишити позов без розгляду;

відповідач категорично не погоджується із, визначеною представником позивача, сумою заборгованості у розмірі 11473,23 доларів США заборгованості за відсотками, оскільки рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2016 у справі №697/1024/15-ц, яке набрало законної сили стягнуто з позичальника за кредитним договром ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» достроково заборгованість у сумі 15428,00 доларів США, у тому числі по відсотках (процентах). Право кредитодавця нараховувати, передбачені договором, проценти за кредитом припиняється після спливу, визначеного договором, строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача, у разі невиконання рішення суду, забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, який є обов`язковим для врахування при вирішенні подібних спорів;

позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, проте, відповідачу не відомо, що на виконання рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2016 у справі №697/1024/15-ц було відкрито виконавче провадження в рамках якого триває примусове виконання;

вважає, що Банком пропущено строк на звернення до суду із даним позовом, тому просить суд відмовити в задоволенні позову з підстави пропуску строку позовної давності. Позивачем було надіслано боржнику ОСОБА_2 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором у лютому 2015 року. Надісланням зазначеної вимоги кредитор змінив строк кредитування. Разом з тим, пред`явивши до суду позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , АТ «Райффайзен Банк Аваль» перервав строк позовної давності, тому перебіг строку позовної давності для вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно обраховувати із моменту настання строку повернення кредиту із урахуванням переривання строку позовної давності при зверненні кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості. Отже, строк позовної давності розпочався у 2014 році, був перерваний позовом у 2015 році і сплинув у 2018 році;

просить суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, попередній розрахунок яких складає 12500 грн;

витребувати у Канівському міськрайонному суді Черкаської області матеріали цивільної справи № 697/1024/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 354411/5791/0048-8 від 08.02.2008 та дослідити її при розгляді даної справи.

У поясненнях від 19.05.2021 (т. 1 а.с. 160-165) на відзив на позовну заяву, позивач не погодився з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, та вказав:

з аналізу статей 598-609 ЦК України, слід дійти висновку, що рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобов`язання. Згідно з п. 3.3. ст. 3 Кредитного договору, проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту за весь строк кредитування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). Проценти підлягають сплаті позичальником у складі ануїтетних платежів у порядку, визначеному статтею 7 Кредитного договору. Оскільки, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє банк права на нарахування процентів в порядку, передбаченому статтею 1048 ЦК України, а також інших сум за кредитним договором, Банк правомірно нараховує відсотки до повного погашення заборгованості, як передбачено п. 3.3. Кредитного договору. У постанові Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування;

щодо посилань відповідача, як на підставу відмову у позові, - сплив позовної давності, то вважає таке посилання безпідставним, оскільки: за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). 06.04.2010 між Банком та позичальником укладено Додаткову угоду № 2, відповідно до п. 6 якої, сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років. Крім того, 06.04.2010 між Банком та відповідачем укладено Додатковий договір № 1 до іпотечного договору, яким сторони передбачили, що цей договір іпотеки забезпечує вимоги банку, які випливають з Кредитного договору (також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору). Отже, позивач звернувся з позовом в суд в межах, встановленого строку позовної давності за Кредитним договором в редакції Додаткової угоди № 2 від 06.04.2010 до Кредитного договору;

щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката. Перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та, здійснених ним, витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.07.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Мосійчука В.М. про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21.07.2021 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, витребувано від позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» оригінали письмових доказів: Кредитний договір № 35441/5791/0048-8 від 08.02.2008 з додатками, Додаткову угоду № 1 від 30.03.2009 з додатками та Додаткову угоду № 2 від 06.04.2010 з додатками до вказаного кредитного договору; Іпотечний договір від 08.02.2008 за № 354411/5791/0048-8і та Додатковий договір № 1 до цього ж Договору від 06.04.2010; витребувано у Канівському міськрайонному суді Черкаської області матеріали цивільної справи №697/1024/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором для дослідження у судовому засіданні.

У заяві від 26.08.2021 АТ «Райффайзен Банк» повідомив суд про часткове виконання вимог ухвали суду від 21.07.2021 про надання оригіналів доказів та надає суду лише оригінал кредитного договору та оригінал іпотечного договору (т. 1 ас. 217-218). Як повідомив представник позивача у судовому засіданні інші витребувані документи в оригіналах у Банка - відсутні, не збереглись.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.12.2021 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Лагутінської Є.П. (19003, м. Канів, вул. О.Кошового, 2/22) оригінал нотаріальної справи, заведеної при посвідченні Іпотечного договору № 354411/5791/0048-8і від 08.02.2008 за реєстровим № 815 та Додаткової угоди № 1 до Іпотечного договору за реєстровим № 433 із всіма документами, на підставі яких вони посвідчувались.

На виконання вимог ухвали суду приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Лагутінська Є.П. надала до справи копію іпотечного договору №354411/5791/0048-8і, укладеного між Банком та ОСОБА_1 , та копії документів, на підставі яких він укладався, копію Додаткового договору № 1 до іпотечного договору та копії документів, на підставі яких укладався додатковий договір. Вказала, що оригінали надати не може в силу відповідальності за їх втрату.

З листа приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Лагутінської Є.П. від 22.10.2021 № 121/01-16 «Про надання інформації» (т. 2 а.с. 64), адресованому АТ «Райффайзен Банк» на адвокатський запит, вбачається, що в нотаріальній справі зберігається копія Додаткової угоди № 2 від 06.04.2010 до кредитного договору №354411/5791/0048-8 від 08.02.2008, а не оригінал, в оригіналах у неї є кредитний договір № 354411/5791/0048-8 від 08.02.2008, іпотечний договір № 354411/5791/0048-8і від 08.02.2008 та, посвідчений нею, Додатковий договір № 1 до іпотечного договору № 354411/5791/0048-8і від 08.02.2008.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті, викликано у судове засідання учасників справи.

Третя особа у справі ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без неї, проти позову заперечила, просила суд не брати до уваги як доказ ксерокопію Додаткового договору № 2 від 06.04.2010 до кредитного договору № 354411/5791/0048-8 від 08.02.2008, оскільки цей додатковий договір вона не підписувала, на ньому підпис іншої особи (т. 3 а.с. 9).

Зміна прізвища ОСОБА_6 на ОСОБА_7 підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.06.2014, що встановлено рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2016 у цивільній справі №697/1024/15-ц, що набрало законної сили (т. 1 а.с. 107-108).

Розгляд справи неодноразово відкладався та в судових засіданнях оголошувалися перерви.

У судових засіданнях представник позивача підтримав позов повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Вважав, що загальний строк позовної давності не сплив за даними вимогами, оскільки цей строк слід рахувати від вимоги іпотекодавцю, що пред`явлена у 2020 році, а не від вимоги позичальнику від 2015 року про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Щодо стану виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення кредитної заборгованості з позичальника, необізнаний, як і про те, чи пред`явлений виконавчий лист у тій справі до виконання.

У заяві від 30.08.2022 (т. 3 а.с. 117-118) представник позивача - Сапіга М.М. просив суд завершити розгляд справи без представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без неї, але за участі її представника адвоката Мосійчука В.М.

Представник відповідача - адвокат Мосійчук В.М. заперечив проти позову повністю з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що Банк змінив строк кредитування, пред`явивши вимогу про дострокову сплату кредиту. Після чого, Банк не має права нараховувати проценти, оскільки тепер права Банка захищені ст. 625 «Наслідки прострочення грошового зобов`язання» ЦК України. Заявив про сплив позовної давності, мотивуючи тим, що, пред`явивши вимогу про повне дострокове повернення кредиту, Банк змінив строк виконання зобов`язання за Кредитним договором та мав право пред`явити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом трьох років. Оскільки оригінал Додаткової угоди № 2 до кредитного договору Банком не наданий, з копії п. 6 якої, сторони змінили строк позовної давності до правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору, тривалістю у 70 років, враховуючи, що позичальник за кредитним договором ОСОБА_8 заперечує факт підписання нею Додаткової угоди № 2 до кредитного договору, просить суд не брати до уваги як доказ копію Додаткової угоди № 2 до кредитного договору. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просить у позові відмовити.

У клопотанні від 11.08.2022 представник відповідача повідомив, що докази про понесені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі, просив продовжити судовий розгляд без його участі (т. 3 а.с. 110).

Заслухавши представників сторін, врахувавши письмові пояснення третьої особи у справі, дослідивши матеріали даної справи та матеріали, витребуваної для дослідження, цивільної справи № 697/1024/15-ц, суд встановив наступне.

08.02.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк» (кредитор за договором, позивач у справі, далі - Банк) та ОСОБА_9 (позичальник за договором, третя особа у справі) укладено кредитний договір № 354411/5791/0048-8 (далі - кредитний договір, т. 1 а.с. 15-23), згідно з п. 1.1. якого кредитор надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його відповідно до Умов кредитування за програмою кредитування «Кредит під заставу нерухомості» на наступних умовах: сума кредиту, валюта кредиту 16000,00 USD (далі кредит); цільове призначення кредиту кошти видаються на споживчі цілі під заставу нерухомості квартири, загальною площею 43,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 16000,00 доларів США; забезпечення зобов`язань позичальника виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою нерухомості квартири, загальною площею 43,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (надалі за текстом «предмет іпотеки».) На момент укладення цього договору предмет іпотеки належить майновому поручителю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу (далі іпотекодавець); дата надання кредиту (при дотриманні умов п. 6.2. цього договору) одноразово - 08.02.2008, дата остаточного погашення кредиту 07.02.2018; сторони наступним домовилися, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти, що розраховуються на основі процентної ставки, розмір якої може змінюватись на умовах цього договору. На дату укладення цього договору розмір процентної ставки складає 13,25% річних; інші умови (т. 1 а.с. 15). Згідно з п. 2.1. кредитного договору, кредитор відповідно до умов цього договору надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору та Тарифів кредитора, а також виконати інші обов`язки, визначені цим договором. Згідно з п. 6.4. кредитного договору, підставою для надання кредиту є кредитна заява, яка оформлюється позичальником відповідно до, встановлених кредитором, вимог. Відповідно до п. 3.3. кредитного договору, проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). Проценти підлягають сплаті позичальником у складі ануїтетних платежів у порядку, визначеному статтею 7 цього договору. Згідно з п. 9.1., п. 9.3. кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред`явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору. Позичальник зобов`язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов`язань за цим договором протягом не більш ніж 30 календарних днів з моменту її пред`явлення. У разі невиконання позичальником цієї вимоги кредитор має право звернути стягнення за іпотечним договором (або пред`явити вимогу поручителю) або вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника за цим договором, які не суперечать чинному законодавству України. Згідно з п. 16.4. кредитного договору, за фактом невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за цим договором кредитор надсилає позичальнику письмову вимогу про усунення відповідного порушення протягом одного місяця з моменту отримання позичальником цієї вимоги. Невиконання позичальником вимоги кредитора протягом встановленого строку є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору.

Згідно копії Додаткової угоди № 2 від 06.04.2010 до кредитного договору 354411/5791/0048-8 від 08.02.2008 (т. 1 а.с. 28-30) , сторони кредитного договору виклали п. 1.1. кредитного договору в наступній редакції: «дата остаточного погашення кредиту «08 лютого 2028 р.», у п. 6 Додаткової угоди № 2 до кредитного договору, сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років.

08.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк» (іпотекодержатель за договором, позивач у справі, далі - Банк) та ОСОБА_1 (іпотекодавець за договором, відповідач у справі) укладено іпотечний договір №354411/5791/0048-8і, посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Лагутінською Є.П. , зареєстровано в реєстрі за № 815, відповідно до п. 1.1. якого, цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №354411/5791/0048-8 від 08.02.2008 (також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), укладеного між іпотекодерждателем та позичальником ОСОБА_4 , за умовами якого позичальник зобов`язується перед іпотекодержателем повернути кредит, сплатити відсотки за його користування в розмірі та у строки згідно кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. Згідно з кредитним договором №354411/5791/0048-8 від 08.02.2008 ОСОБА_4 надається кредит в сумі 16000,00 дол. США на 120 місяців з 08 лютого 2008 року по 07 лютого 2018 року із сплатою 13,25 відсотків річних . У відповідності до даного договору, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах. Згідно з п. 1.2. іпотечного договору, предметом іпотеки забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателеві квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 43,1 кв.м., надалі предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Є.П. 21 червня 2002 року реєстр. № 1-1218 та зареєстроване в Канівському ВП Черкаського ООБТІ, 21.06.2002 року, в книзі № 35, номер запису 598. На строк дії договору предмет іпотеки залишається у володінні (користуванні) іпотекодавця (п. 1.5. іпотечного договору). Згідно з п. 5.1. іпотечного договору, у разі порушення основного зобов`язання або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно копії Додаткового договору № 1 від 06.04.2010 до договору іпотеки №354411/5791/0048-8і від 08.02.2008 сторони погодили внести зміни до договору іпотеки: «1.1. викласти в наступній редакції: Цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №354411/5791/0048-8 від 08.02.2008 (також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), укладеного між іпотекодерждателем та позичальником ОСОБА_4 , за умовами якого позичальник зобов`язується перед іпотекодержателем повернути кредит, сплатити відсотки за його користування в розмірі та у строки згідно кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. Згідно з кредитним договором №354411/5791/0048-8 від 08.02.2008 ОСОБА_4 надається кредит в сумі 16000,00 дол. США на 240 місяців з 08 лютого 2008 року по 08 лютого 2028 року із сплатою 13,25 відсотків річних. У відповідності до даного договору, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах (т. 1 а.с. 37). Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Лагутінською Є.П.

ОСОБА_4 подала заяву-анкету до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на отримання кредиту під заставу від 29.01.2008 (т. 1 а.с. 14), та 08.02.2008 отримала кредит на суму 16000,00 USD, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_2 за період за 21.03.2007-21.03.2008 (т. 1 а.с. 24).

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомомго майна від 01.03.2021 № інформаційної довідки 246443600, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,1 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , об`єкт нерухомого майна має обтяження заборона на нерухоме майно, іпотека, підстава договір іпотеки, 815, 08.02.2008, приватний нотаріус Лагутінська Є.П.

24.02.2015 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до ОСОБА_4 (позичальника за кредитним договором) з вимогою №114-0-0-00/15-20264 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором: 14497,17 доларів США заборгованість по кредиту, 1471,83 доларів США заборгованість за відсотками, розрахована пеня (т. 1 а.с. 105).

В подальшому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 26.05.2015 звернувся з позовом в суд до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2015 відкрито провадження у справі №697/1024/15-ц (т. 1 а.с. 106).

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2016 у справі № 697/1024/15-ц, яке набрало законної сили 21.07.2016 (т. 1 а.с. 107-108), позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» достроково заборгованість за кредитним договором № 354411/5791/0048-8 від 08.02.2008, визначену станом на 23.03.2015, у сумі:

15428,00 доларів США, що складається з: 14497,17 доларів США заборгованості, 930,63 доларів США заборгованості за відсотками;

12684,28 грн., що еквівалентно 547,92 доларів США - пені за прострочення сплати кредиту та відсотків.

10.08.2016 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за супровідним листом №697/1024/15-ц/74415/2016 направлено стягувачу на його заяву виконавчі листи на примусове виконання рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2016 у справі № 697/1024/15-ц (а.с. 62 т. 2 справи №697/1024/15-ц).

Згідно розрахунку позивача, заборгованість позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором № 354411/5791/0048-8 від 08.02.2008 станом на 17.09.2020 становить: заборгованість за кредитом 14497,17 доларів США, заборгованість за відсотками 11473,23 доларів США (т. 1 а.с. 7-10).

Відповідно до висновку про вартість майна позивача, ринкова вартість об`єкта іпотеки станом на 13.04.2020 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,1 кв.м. 330000,00 грн.

24.09.2020 позивач направив ОСОБА_4 (третій особі у справі, позичальнику за кредитним договором) та ОСОБА_1 (відповідачу у справі, іпотекодавцю за іпотечним договором) вимоги від 21.09.2020 № 114/5-197246, № 114/5-197247 про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором сплату заборгованості протягом не більше ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги: 14497,17 доларів США заборгованість по сумі кредиту, 11473,23 доларів США заборгованість за відсотками, розрахована пеня, суму якої повідомлять на відділенні Банку. У разі якщо зобов`язання не будуть виконані протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги, Банком буде звернено стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 40-44).

У зв`язку з невиконанням кредитного зобов`язання, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з вищевказаним позовом та просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору грошові кошти (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. ст. 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Видами забезпечення виконання зобов`язання є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Нормою ч. 1 ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правового зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця (боржника) полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до положень ст. 3 вказаного Закону, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

За змістом ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 та ст. ст. 35, 39 Закону України «Про іпотеку», реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41 - 47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі - покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19)).

Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін).

В даній справі, позивач обґрунтовує свої вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів тим, що позичальник не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором, допустив утворення заборгованості, розмір якої встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, проте заборгованість залишається непогашеною.

Вимога про стягнення заборгованості є основною вимогою. Інші вимоги, зокрема щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є додатковими вимогами. Як зазначалось, іпотека зберігає свою чинність до виконання/припинення основного зобов`язання, що обумовлено її забезпечувальним статусом та високим ступенем гарантування виконання зобов`язань та захисту інтересів кредитора.

При вирішенні даної справи судом також враховуються висновки, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-14-112цс19), що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 317/1292/16-ц (провадження № 61-21794св18) Третя судова палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду зазначила, що «Судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону. Тому суд звернув увагу на те, що процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя)».

Пунктом п. 5.1 Іпотечного договору визначено, що у разі порушення основного зобов`язання або умов цього Договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Відповідно до п. 5.4 Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду.

Як встановлено з матеріалів справи, 24.09.2020 позивачем на адресу ОСОБА_4 (третьої особі у справі, позичальника за кредитним договором) та ОСОБА_1 (відповідача у справі, іпотекодавця за іпотечним договором) направлено вимоги від 21.09.2020 №114/5-197246, № 114/5-197247 про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, у якому Банк вимагав сплату заборгованості протягом не більше ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги, а саме: 14497,17 доларів США заборгованість по сумі кредиту, 11473,23 доларів США заборгованість за відсотками, розраховану пеню, суму якої повідомлять на відділенні Банку. У разі якщо зобов`язання не будуть виконані протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги, Банком буде звернено стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 40-44).

До позовної заяви позивачем було додано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 354411/5791/0048-8 від 08.02.2008 станом на 17.09.2020, згідно якого заборгованість за кредитом 14497,17 доларів США, заборгованість за відсотками 11473,23 доларів США (т. 1 а.с. 7-10).

Однак, кредитні зобов`язання позичальником належним чином виконані не були, відомості про їх повне виконання до суду надано не було. Виконання грошових зобов`язань було забезпечено укладенням іпотечного договору, який зберігає свою чинність до моменту виконання грошових зобов`язань як відповідно до договору, так і за теорією цивільного права, як додаткова вимога до основного зобов`язання. Банк розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки під час існування невиконаного зобов`язання. Відомості щодо існування спорів між іпотекодержателем та іпотекодавцем щодо майна, переданого в іпотеку, - відсутні.

За п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Отже, сторона правочину має виправдане та встановлене законом право очікувати від іншої сторони добросовісної поведінки щодо виконання договору. При цьому законодавство не зобов`язує сторону правочину вчиняти дії щодо перевірки добросовісності виконання договору контрагентом. Така поведінка презюмується. Якщо сторона порушує договір та недобросовісно виконує зобов`язання, законом передбачені механізми притягнення такої особи до відповідальності. В контексті наведеного, іпотекодержатель міг об`єктивно знаходитися в умовах необізнаності недобросовісних дій контрагента, що безпосередньо впливає на правову кваліфікацію правовідносин та оцінку обставин даної справи.

Таким чином, позивач АТ «Райффайзен Банк» у зв`язку з наявністю непогашеної заборгованості за кредитним договором позичальника ОСОБА_10 , має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, на погашення якої можна звернути стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13 (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати, передбачені договором, проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що АТ «Райффайзен Банк» реалізувало своє право на дострокове повернення заборгованості, звернувшись у 2015 році до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2016 у справі № 697/1024/15-ц (т. 1 а.с. 107-108) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» достроково заборгованість за кредитним договором № 354411/5791/0048-8 від 08.02.2008, визначену станом на 23.03.2015, у сумі:

15428,00 доларів США, що складається з: 14497,17 доларів США заборгованості, 930,63 доларів США заборгованості за відсотками;

12684,28 грн., що еквівалентно 547,92 доларів США - пені за прострочення сплати кредиту та відсотків,

Вказане рішення суду набрало законної сили яке набрало законної сили 21.07.2016.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно.

Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частині четвертій статті 10 ЦПК України передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Доказів на підтвердження виконання рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2016 у справі № 697/1024/15-ц іншою стороною до суду не подано.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що станом на 23.03.2015 заборгованість ОСОБА_11 становила: 15428,00 доларів США, що складається з: 14497,17 доларів США заборгованості, 930,63 доларів США заборгованості за відсотками; 12684,28 пені за прострочення сплати кредиту та відсотків.

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Така правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18.

З огляду на те, що судовим рішенням з відповідача ОСОБА_11 вже було стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором № 354411/5791/0048-8 від 08.02.2008, визначену станом на 23.03.2015:

15428,00 доларів США, що складається з: 14497,17 доларів США заборгованості, 930,63 доларів США заборгованості за відсотками;

12684,28 грн., що еквівалентно 547,92 доларів США - пені за прострочення сплати кредиту та відсотків,

суд вважає, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості на суму 10542,60 доларів США процентів (11473,23 дол. США процентів, на які заявлено звернення стягнення на предмет іпотеки 930,63 дол .США процентів, стягнутих за рішенням суду), є безпідставною в силу того, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати, передбачені договором, проценти за кредитом припинилося, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У зв`язку з чим позов в частині зазначення суми заборгованості обгрунтований лише на суму заборгованості 15428,00 доларів США - за кредитом та за процентами, що була стягнута за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.07.2016 у справі № 697/1024/15-ц - на 15428,00 доларів США, що складається з: 14497,17 доларів США заборгованості, 930,63 доларів США заборгованості за відсотками. Слід зазначити, що у даній справі вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення пені відсутня.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У відповідності до частини першої статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14.

За змістом статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.

Згідно з п. 16.7. Кредитного договору №354411/5791/0048-8 від 08.02.2008, до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконаням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у три роки.

Додаткова угода № 2 від 06.04.2010 до кредитного договору №354411/5791/0048-8 від 08.02.2008, відповідно до п. 6 якої, сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років надана суду лише в копії, та оригінал жодною стороною кредитного договору наданий не був, а позичальник ОСОБА_12 у заяві суду заперечила свій підпис на цій Додатковій угоді № 2 до кредитного договору, тому суд прийшов до висновку про неможливість врахування копії цієї Додаткової угоди від 06.04.2010 до кредитного договору №354411/5791/0048-8 від 08.02.2008 як достовірного доказу для врахування при розгляді даної справи, що відповідає приписам ч. 11 ст. 83, ч. 6 ст. 95 ЦПК України.

Згідно з ч. 11 ст. 83 ЦПК України, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом ст. 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження № 61-3872св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18).

Як зазначалося вище, позивачем було надіслано боржнику ОСОБА_4 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором у лютому 2015 року, й надісланням зазначеної вимоги кредитор змінив строк кредитування.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

Отже, іпотекодержатель має право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).

Такий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 № 6-3116цс16 та Верховним Судом у постанові від у справі 310/11534/13-ц.

При цьому з розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, також вбачається, що останнє погашення за договором кредиту відбулося 11 листопада 2014 року (т. 1а.с. 7-9).

Разом з тим, пред`явивши до суду позов про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 , АТ «Райффайзен Банк Аваль» перервав строк позовної давності, тому перебіг строку позовної давності для вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно обраховувати із моменту настання строку повернення кредиту із урахуванням переривання строку позовної давності при зверненні кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості.

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором 21.05.2015 (направив поштою). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2015 року відкрито провадження у справі №697/1024/15-ц за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З даним позовом про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним догоовром АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся у березні 2021 року (направивши позов поштою), тобто, поза межами трирічного строку позовної давності, який розпочався у 2015 році, був перерваний в 2015 році і спливав у 2019 році.

Отже, позивачем пропущено строк позовної давності у даній справі.

Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доведення поважності причини пропущення позовної давності покладається на позивача.

У зв`язку з відмовою у позові, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 08 вересня 2022 року.

Суддя Б. В. Євтушенко