Справа № 606/724/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

з участю секретаря Пасько І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрована відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які з 2007 року не проживають у даному будинку, жодного майна, яке б належало відповідачам у будинку немає, вони повністю припинила виконувати обовязки членів сімї, які пов"язані з утриманням житла, оплатою комунальних послуг.

Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідачів створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просив визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі вимог ст.391 ЦК України.

У судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримує, та просять їх задоволити.

Відповідачі повторно в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подали.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №110039670, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виданої Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області від 12.05.2022 року №211, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані зявник ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 .

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов №21 від 13.05.2022 року виданого Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, при обстеженні житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які у будинку не проживають з 2007 року.

Судом було встановлено, що відповідачі тривалий час, з 2007 року не проживають у будинку позивача, відсутні у місці реєстрації без поважних причин, не сплачували комунальні послуги і не несли жодних обовязків по утриманню даного житла. Їх особистих речей за місцем реєстрації немає.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із вимогами ч.1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому відповідно до положень ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку, де зареєстровані відповідачі.

Аналіз встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 втратили інтерес до житла, в якому зареєстроване їх місце проживання, оскільки більше чотирнадцяти років у ньому фактично не проживають, участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг не беруть, а тому втратили право користування даним жилим приміщенням.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин їх відсутності більше чотирнадцяти років, наявність між ними і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання їх такими, що втратили право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду таких встановлено не було.

За вказаних обставин , виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - житловим будинком з нгосподарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися та не представили суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та спростовування доводів позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273,280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1

Копію заочного рішення направити відповідачу протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка