Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції, про відшкодування шкоди завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача 6000,00 грн, що становить суму сплачених позивачем грошових коштів у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги та 14000,00 грн. моральної шкоди; судові витрати покласти на Департамент патрульної поліції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в червні 2017 року до квартири позивача проникли невідомі особи та викрали ряд документів, зокрема, посвідчення водія, паспорт громадянина України та закордонний паспорт, ідентифікаційний код. З приводу вказаних обстав позивач звернувся до управління поліції та подав відповідну заяву.

У 2021 році позивач виявив, що відносно нього було прийнято чотири постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Так, 15.02.2018 постановою Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено штраф у розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Позивач зазначає, що не вчиняв вказаного адміністративного правопорушення, не має жодного відношення до обставин, викладених в матеріалах патрульної поліції, а тому подав апеляційну скаргу на вказану постанову.

22.03.2021 постановою Київського апеляційного суду скасовано постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Усі інші постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності також були скасовані Київським апеляційним судом з аналогічних підстав.

Позивач, посилаючись на положення п.2 ч.1 ст. 1, п.4 ч. 1 ст. 2, пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вважає, що на його користь підлягає стягненню за рахунок коштів державного бюджету суми, сплачені позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, а також моральна шкода.

В обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу позивач зазначив, що для захисту та поновлення своїх прав він звернувся до адвоката Мікули М.В. Між адвокатом та позивачем було укладено договір від 21.12.2020. Відповідно до умов договору адвокат зобов`язався надати позивачу правничу допомогу, а саме щодо оскарження трьох постанов Шевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2017 року у справі №761/45732/17, від 13.12.2018 року у справі № 761/41821/18, від 19.01.2018 року у справі №761/39291/17 та поновлення інших порушених прав позивача, а позивач зобов`язався оплатити послуги адвоката та виконати інші обов`язки. Сума гонорару (винагороди) адвоката за надання професійної правничої допомоги за цим договором складає 18 000,00 грн., що складається, зокрема, з оскарження постанови Шевченківського районного по справі №761/45732/17 в розмірі 6000,00 грн. Гонорар сплачується клієнтом у готівковій формі у розмірі 100 % передоплати. Таким чином, розмір витрат, понесених позивачем у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги адвоката для оскарження незаконної постанови, складає 6000,00 грн.

В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач зазначив, що дізнавшись про незаконне притягнення до адміністративної відповідальності він був змушений витрачати власний час, грошові кошти, значні зусилля для пошуку адвоката з метою оскарження постанови суду. Дізнавшись про наявність заборони на керування транспортним засобом, позивач на весь період апеляційного оскарження припинив керування транспортними засобами, що створювало незручності. Позивач був змушений витрачати особистий час на відвідування судового засідання в Київському апеляційному суді, яке відбувалося у робочий час, що створювало незручності для нього, як працівника. Позивач відчував переживання та душевні страждання після отримання інформації про притягнення до відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в ході моніторингу відповідних інтернет ресурсів цю інформацію може отримати будь-хто. Сам факт того, що співробітниками патрульної поліції, без належної перевірки особи ОСОБА_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, що став підставою для незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, свідчить про те, що такі дії були неправомірними та завдали моральну шкоду позивачу. Зазначені обставини спричинили зміни звичного для позивача способу життя та зумовили необхідність вжиття заходів організації свого захисту в судовому процесі та доведення своєї невинуватості. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 14000,00 грн.

На підставі викладеного просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2021 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

04.11.2021 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 надійшли до Солом`янського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2021 головуючим суддею у справі визначено суддю Солом`янського районного суду м. Києва Оксюту Т.Г.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.11.2021 року прийнято справу до провадження Солом`янського районного суду м. Києва та відкрито спрощене позовне провадження.

02.12.2021 від представника відповідача - Департаменту патрульної поліції надійшов відзив у якому представник послався на таке. Дія частин 1, 2 статті 1176 ЦК України не поширюється на правовідносини, де суб`єктом є інспектор патрульної поліції, зокрема щодо розгляду адміністративної справи та винесення постанови про адміністративне правопорушення. Позивач не надав суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань відповідачем та не обґрунтував належним чином з чого він виходив при визначенні розміру суми компенсації за спричинену моральну шкоду, не вказав та не довів за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) Департаменту патрульної поліції вони заподіяні. Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, такий протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Постановою суду першої інстанції, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, та постановою апеляційного суду, якою було скасовано рішення першої інстанції не було визначено, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених відповідними нормами КУпАП було здійснено шляхом вчинення неправомірних дій інспектора, під час здійснення ним службових обов`язків, тобто не встановлено будь-яких порушень інспекторів. Рішення про встановлення факту неправомірності вищевказаних дій працівників поліції відсутнє. Також представник відповідача у відзиві послався на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, у позові не зазначено з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Також позивачем не було надано документального підтвердження витрат на оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку та їх розрахунок представником позивача суду надані не були. На підставі зазначеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

16.02.2022 від представника відповідача - Державної казначейської служби України надійшов відзив у якому відповідач послався на таке. Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 ЦК України. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, таким чином не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Позивачем не зазначено та не надано доказів на підтвердження того у чому конкретно полягали страждання (фізичні, душевні або психічні); не обґрунтовано характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо). Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та/або бездіяльність відповідача 2 заподіяли позивачу моральну шкоду. Також представник відповідача послався на те, що позивачем не було надано суду будь-яких квитанції, платіжних доручень з відміткою банку, які б були належним доказом сплати коштів за правову допомогу. На підставі зазначеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до такого.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2018 у справі №761/45732/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено штраф у розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.03.2021, скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2018; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КупАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП.

Позивач вважає дії інспектора управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення у відношенні позивача, протиправними і такими, що спричинили позивачу моральну шкоду, на що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від відповідальності.

Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 2 Положення, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та актами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра фінансів України.

Згідно з Положенням Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку, зокрема, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку; здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади.

Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 ЦК України.

Як вбачається із змісту позову, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало. Таким чином, відповідно до Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно, до ч. 1, ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до положення «Про Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції», затвердженого Наказом Департаменту патрульної поліції від 07.11.2015 №1/2, зі змінами, затвердженими Наказом Департаменту патрульної поліції від 29.12.2017 №6436, управління патрульної поліції - відокремлений підрозділ Національної поліції, що виконує функції по: забезпеченню публічного порядку та безпеки, охороні прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; запобіганню, виявленню та припиненню кримінальних та адміністративних правопорушень; забезпеченню безпеки дорожнього руху, організації контролю за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також удосконаленню регулювання дорожнього руху з метою забезпечення його безпеки; наданню послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Таким чином, дія частин 1, 2 статті 1176 ЦК України, не поширюється на правовідносини, де суб`єктом є інспектор патрульної поліції, зокрема щодо розгляду адміністративної справи та винесення постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів тощо.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України).Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Водночас, наявність вини не встановлена, так як дії інспектора патрульної поліції не було визнано в судовому порядку незаконними та/або протиправними.

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме протиправної поведінки, наявності моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновками експертів, показаннями свідків.

Матеріали справи не містять доказів які підтверджують факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань діями відповідачів. В змісті позову відсутні відомості щодо обґрунтувань з чого виходив позивач при визначенні розміру суми компенсації за моральну шкоду, а також відомості про те, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідачів вони заподіяні.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності виші заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Складений інспектором патрульної поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Отже, протокол про адміністративне правопорушення, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що під час складення у відношенні позивача протоколу про адміністративне правопорушення, інспектор патрульної поліції діяв поза межами наданих йому повноважень відповідно до статей 255, 265-1 КУпАП та ЗУ «Про Національну поліцію».

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/45732/17 від 15.02.2018 та постановою Київського апеляційного суду від 22.03.2021, якою скасовано постанову Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/45732/17 від 15.02.2018, не було встановлено, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП, було здійснено шляхом вчинення неправомірних дій інспектора, під час здійснення ним службових обов`язків, тобто не встановлено будь-яких порушень інспектора під час притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Позивачем не було надано до суду доказів визнання дій інспектора патрульної поліції неправомірними, а також не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди.

Таким чином, відсутні усі обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

У позові позивач просить вирішити питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн.

На підтвердження факту отримання правничої допомоги та сплати витрат на правничу допомогу позивачем було надано до суду такі докази: довідка від 21.12.2020, складена адвокатом Мікула М., про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 18000,00 грн в якості 100% передоплати за договором про надання правової допомоги від 21.12.2020; договір про надання професійної правничої допомоги №б/н від 21.12.2020, укладений між адвокатом Мікула М.В. та ОСОБА_1; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане на ім`я Мікули М.В.; ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданий 16.09.2021 адвокатом Мікула М.В. на ім`я ОСОБА_1

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу положень ст. 137 ЦПК України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - стороною, яка хоче компенсувати судові витрати повинно бути доведено та підтверджено розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Велика палата у постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.).

Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Матеріали справи не містять належних доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не було надано суду квитанції про сплату зазначених послуг та акт виконаних робіт (детальний з описом проведених робіт з урахуванням часу тощо).

Надана позивачем довідка від 21.12.2020, складена адвокатом Мікула М., про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 18000,00 грн. в якості 100% передоплати за договором про надання правової допомоги від 21.12.2020, не є належним доказом понесення позивачем витрат на правову допомогу, оскільки факт оплати вказаних послуг не оформлений у встановленому законом порядку, а відтак суд позбавлений можливості встановити точну вартість отриманих позивачем послуг, а також факт оплати вказаних послуг.

За таких обставин, суд вважає заявлені позивачем витрати на правову допомогу документально не підтвердженими, а тому відсутні підстави для відшкодування таких витрат.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції, про відшкодування шкоди завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: