ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7523/21 Номер провадження 22-ц/814/2506/22Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 липня 2022 року, ухвалене суддею Кривич Ж.О., повний текст рішення складено 09 липня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Позовна заява мотивована тим, що вона є непрацездатною особою, хворіє та потребує коштів на лікування та проживання. Відповідач є її сином. Просила суд стягнути аліменти з відповідача на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 липня 2022 року позовні вимогиОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/12 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 12.08.2021 року.

В іншій частині позовні вимоги - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 151,33 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є пенсіонеркою, хворою людиною похилого віку, яка потребує коштів на лікування. Доказів про те, що позивач ухилялася від утримання сина ОСОБА_3 або позбавлялася батьківських прав щодо нього, суду не надано. Отже, законних підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатну матір судом не встановлено. Проте, суд враховув, що відповідач має на утриманні малолітню дитину та є непрацюючим пенсіонером. Розмір його пенсії у період з серпня по жовтень 2021 року включно становить 3 610,58 грн., тому, виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, визнав за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/12 частини усіх видів його заробітку (доходів).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині визначенні розміру аліментів 1/12 частина усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно - скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі ј частини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, правильно встановивши факти та обставини справи, дійшов обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позову в частині призначення аліментів на утримання позивача, проте, позивач не погоджується з розміром призначених аліментів з огляду на те, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків згідно з чинним законодавством не пов`язується із непрацездатністю дітей і їх можливістю надавати батькам матеріальну допомогу, та виникає на підставі сукупності умов щодо кровного споріднення або наявності між ними інших юридичних умов; непрацездатність батьків, тобто вони є особами, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або особами з інвалідністю; потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Обов`язок утримувати батьків включає надання матеріальної допомоги, так звану сплату аліментів; участь у додаткових витратах на батьків. Вказує, що при визначенні розміру аліментів суд мав керуватися загальними засадами визначення мінімального розміру аліментів з урахуванням прожиткового мінімуму на непрацездатну особу. Сімейний кодекс не містить положень щодо визначення мінімального розміру аліментів на батьків, проте, у відповідності до вимог ст. 8 ЦК України суд може застосувати аналогію закону та відповідно ст. 182 СК України, яка передбачає визначення мінімального розміру аліментів на утримання дитини, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд першої інстанції мав би при визначенні аліментів виходити з мінімального розміру аліментів з урахування прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який з 01 липня 2022 року становить 2 027 грн. Зменшуючи розмір аліментів, у порівнянні з заявленими вимогами, суд першої інстанції не врахував необхідність застосування відповідного фінансового показника, який не може бути меншим, ніж передбачено в подібних правовідносинах. Суд першої інстанції необгрунтовано зменшив аліменти, що призведе до порушення прав позивача на належне утримання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління Полтавської області, серія НОМЕР_1 , від 11.08.2021 року ( а.с. 4).

Позивач є пенсіонеркою за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 1648/02.9 від 26.07.2021 року ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 2 669,69 грн. щомісячно (а.с. 7).

Згідно довідки Відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки № 109 від 02.02.2021 року ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду у зв`язку із вираженими когнітивними розладами (а.с. 5). Такий догляд за нею здійснює молодший син від іншого шлюбу ОСОБА_4 , якому призначено компенсацію за надання соціальних послуг на непрофесійній основі (а.с. 10).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з наступного.

Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений встатті 51 Конституції України.

Відповідно до ч. 1ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

В силу ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» містить роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1ст. 204 СК України.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей.

При вирішення спору слід врахувати роз`яснення, викладені в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на утримання матері.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції, позивач є пенсіонером за віком з 20.01.2003 року, розмір її пенсії складає 2 669,69 грн. (а.с. 7).

Відповідач також є непрацездатною особою, пенсіонером за віком згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , виданого 15.09.2021 року Пенсійним фондом України, серія НОМЕР_4 (а.с. 31).

Таким чином, позивач та відповідач мають однаковий соціальний статус є пенсіонерами, кожен із них отримує державну пенсію, яка є гарантованим доходом, регулярною ою виплатою (у розрахунку на місяць), яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення певних категорій осіб за принципами пенсійного страхування, загальнолюдської солідарності та субсидування. Закон України «Про пенсійне забезпечення» гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно довідки про доходи №333318 розмір пенсії відповідача складає 3 610,58 грн. Інші відомості про доходи відповідача відсутні. Відповідач з вересня 2015 року перебуває у шлюбі, від якого має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 36). Відповідач стверджує, що дружина не працює по догляду за сином до виповнення йому 6-ти років, але докази в цій частині суду не надано.

Порівнюючи розміри отриманих пенсій позивача та відповідача, вбачається, що розмір пенсії відповідача на 940,89 грн. є більшим від розміру пенсії позивача. На утриманні відповідача перебуває малолітній син 2016 року народження, інших доходів відповідач не має, що на думку колегії суддів впливає на визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/12 частини доходів відповідача є правильним та узгоджується з нормами СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру аліментів суд мав керуватися загальними засадами визначення мінімального розміру аліментів з урахуванням прожиткового мінімуму на непрацездатну особу, то виходячи з того, що позивач та відповідач за статусом є пенсіонерами, їх розмір пенсій визначений з урахуванням прожиткового мінімуму на непрацездатну особу, розмір пенсії відповідача є його гарантованим доходом, визначеним державою, для забезпечення належних умов життя відповідача як пенсіонера за віком, тому не може бути критично нижчим за прожитковий мінімум, визначений державою для непрацездатної особи, а у разі стягнення аліментів у розмірі ј частини пенсії відповідача буде мати місце порушення його прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що у даному випадку суд може застосувати аналогію закону та відповідно ст. 182 СК України, яка передбачає визначення мінімального розміру аліментів на утримання дитини, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції мав би при визначенні аліментів виходити з мінімального розміру аліментів з урахування прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який з 01 липня 2022 року становить 2 027 грн., що зменшуючи розмір аліментів у порівнянні з заявленими вимогами, суд першої інстанції не врахував необхідність застосування відповідного фінансового показника, який не може бути меншим, ніж передбачено в подібних правовідносинах, що суд першої інстанції необгрунтовано зменшив аліменти, що призведе до порушення прав позивача на належне утримання, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням фактичних обставин справи, а саме того, що відповідач є пенсіонером, отримує пенсію за віком, то стягнення аліментів у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який становить 2 027 грн., то у такому випадку відповідач значно втратить щомісячну регулярну виплату, гарантовану державою, для забезпечення умов його життя.

Інші доводи апелянта також не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спору правильно застосовані норми матеріального права та обґрунтовано задоволені позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов