Провадження № 2/761/3309/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Адамець І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Літвінової Ю.Л. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної авіаційної служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державної авіаційної служби України (далі - відповідач) про відшкодування моральної шкоди.

У своїй позовній заяві позивач просив стягнути з Державної авіаційної служби України на свою користь моральну шкоду у розмірі 1200000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 42000,00 грн., витрати на проведення психологічної експертизи у розмірі 15500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.08.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виніс Постанову по справі №826/1003/17 якою, зокрема, визнав протиправним та скасував наказ Голови Державної авіаційної служби України Більчука О.В. від 03.01.2017 року №2 о/с про звільнення ОСОБА_4 з посади директора департаменту авіаційної безпеки Державної авіаційної служби України; постановив поновити ОСОБА_4 на посаді директора департаменту авіаційної безпеки Державної авіаційної служби України з 04.01.2017 року; рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді директора департаменту авіаційної безпеки Державної авіаційної служби України допущено до негайного виконання.

13 серпня 2020 року з листа Державіаслужби позивач дізнався, що на виконання Постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 05.08.2020 року по справі 826/1003/17 наказом голови Державіаслужби від 07.08.2020 №289о/с у порушення Закону «Про державну службу» позивача поновлено на неіснуючій посаді директора департаменту авіаційної безпеки Державіаслужби. А наступним наказом від 07.08.2020 №290о/с «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_4 » з 29 листопада 2019 року ОСОБА_4 припинено державну службу та звільнено з посади директора департаменту авіаційної безпеки Державіаслужби у звя`зку з досягненням 65-річного віку. При цьому, позивачу не було запропоновано аналогічну існуючу посаду - начальника управління авіаційною безпекою, де вікового обмеження не існує. При звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата за час, на який його було поновлено на роботі.

Внаслідок протиправних дій з боку керівництва Державіаслужби України позивачу спричинено моральну шкоду, що підтверджується фактом визнання судом незаконності його звільнення. Виходячи із обсягу фізичних, душевних та психічних страждань протягом тривалого часу, що відбувається і по сьогоднішній день, непоправне зниження ділової репутації та фактичну неможливість відновити до попереднього стану ділову репутацію та соціальне становище, що мали місце перед звільненням. Враховуючи час та зусилля, необхідні для відновлення його прав, продовження з боку керівництва Державіаслужби України нехтуванням його правами та перепони у їх відновленні. Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає обґрунтованим розмір заподіяної моральної шкоди і просить стягнути на його користь 200 мінімальних заробітних плат.

Ухвалою суду від 25.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

04.08.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, а також не наведено, з яких міркувань він виходив визначаючи її розмір, та якими доказами це підтверджується. Висновок наданий ТОВ «Експертно-дослідна служба України» не може бути належним доказом, оскільки наданий товариством, що не входить до переліку суб`єктів судово-експертної діяльності.

02.09.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

10.09.2021 року на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою суду від 27.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечила та просила у його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Голови Державної авіаційної служби України від 15.12.2014 №342/с ОСОБА_4 , директора департаменту авіаційної безпеки та адміністративного забезпечення переведено на посаду директора департаменту авіаційної безпеки.

Наказом Державіаслужби України від 03 січня 2017 року №2 о/с «Про звільнення ОСОБА_4 » за підписом Більчука О.В. звільнено позивача 03 січня 2017 року з посади директора департаменту авіаційної безпеки відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 3 Закону України «Про очищення влади», пункту 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, на підставі листа СБУ від 27 грудня 2016 року №24/166808-л.

05.08.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виніс Постанову по справі №826/1003/17, якою: визнано протиправним та скасовано наказ Голови Державної авіаційної служби України Більчука О.В. від 03 січня 2017 року №2 о/с про звільнення ОСОБА_4 з посади директора департаменту авіаційної безпеки Державної авіаційної служби України. Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора департаменту авіаційної безпеки Державної авіаційної служби України з 04 січня 2017 року. Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді директора департаменту авіаційної безпеки Державної авіаційної служби України допущено до негайного виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання Постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 05.08.2020 року по справі 826/1003/17 наказом голови Державіаслужби від 07.08.2020 №289о/с у порушення Закону «Про державну службу» ОСОБА_4 поновлено на посаді директора департаменту авіаційної безпеки Державіаслужби.

Наказом від 07.08.2020 №290о/с «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_4 » з 29 листопада 2019 року ОСОБА_4 припинено державну службу та звільнено з посади директора департаменту авіаційної безпеки Державіаслужби у зв`язку з досягненням 65-річного віку.

Таким чином, Державна авіаційна служба України у порушення ст. 235 Кодексу законів про працю, всупереч сталій судовій практиці не допустив ОСОБА_4 до роботи та виконання службових обов`язків.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 зазначає, що внаслідок протиправних дій з боку керівництва Державіаслужби України йому спричинено моральну шкоду, що підтверджується фактом визнання судом незаконності його звільнення.

Відповідно до Висновку експерта №699/05/2021 від 13.05.2021 року складено за результатами проведення психологічної експертизи: у ОСОБА_4 є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які негативно впливають на активне соціальне функціонування його як особистості та виникли внаслідок незаконного звільнення та порушення його прав з боку керівництва Державної авіаційної служби України; ОСОБА_4 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою; можливий розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_4 , становить 1000000 (один мільйон) гривень.

Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до ч.1, ст. 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі ч.1, ст. 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові по справі справа № 910/11621/16 від 02 липня 2020 року, відзначає, що за змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, «...3 огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди...».

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04, п. 64, від 15.10.2009) Європейський суд з прав людини зазначив, «...засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося...».

Європейський Суд з прав людини у рішеннях у справах «Рисовський проти України» № 29979 від 20.10.2011 року, «Антоненков та інші проти України» № 14183/02, від 22.11.2005 року, вказував, що порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть, якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди.

Протиправність дій відповідача бул встановлена рішенням суду в адміністративній справі і ця обставина, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

При цьому, будь-яких доказів того, що постанова Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 826/1003/17 була виконана Державною авіаційною службою України належним чином, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (надалі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово визнавав «правомірні очікування» особи майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції. При цьому, Суд зазначав, що необхідно, щоб правомірне очікування мало більш конкретний характер, ніж просто надія, в його основі повинні знаходитися норма права чи правовий акт, наприклад, рішення суду (п. 75 постанови Великої палати Європейського суду з прав людини від 13.12.2016 року по справі «Белане Надь проти Угорщини», скарга №53080/13, п. 31, 32 рішення Суду від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України» заява N803/02).

На підставі цієї норми права позивач правомірно очікував поновлення на роботі. З моменту прийняття адміністративним судом рішення на користь позивача його правомірне очікування на відновлення своїх трудових прав ставало вагомішим.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що фактично, наразі звернення позивача до суду із вказаним позовом - це єдиний належний спосіб захисту його порушеного права.

В іншому випадку, буде мати місце порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених обставин та наведених вище норм матеріального права, суд доходить висновку про те, що позивачем доведено протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, розмір завданої шкоди.

Заперечення відповідача щодо неналежності доказів, зокрема експертного висновку, не можуть бути взяті до уваги, оскільки висновок експерта № 699/05/2021 підготовлений та підписаний ОСОБА_6 , яка має вищу психологічну освіту, є атестованим судовим експертом за спеціальністю «Психологічні дослідження»( свідоцтво експерта № 80-Д від 13.10.2020 року, термін дії 13.10.2023 року) та відповідно до вимог п. 7 ст. 102 ЦПК України обізнана про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

За наведених обставин, суд вважає, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини, не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу моральної шкоди, хоча це і є процесуальним обов`язком відповідача, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено, що внаслідок дій саме відповідача було спричинено моральну шкоду, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з Державної авіаційної служби України на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 500000,00 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом паяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до чч. 4,5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом АБ «Грінцов та Партнери» та ОСОБА_4 був укладений Договір про надання правової допомоги від 01.02.2021 року.

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання правової допомоги та виписок по рахунку від 04.02.2021 року та від 03.03.2021 року, вбачається, що позивач поніс витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги на загальну суму 42000,00 грн.

Крім того, відповідно до договору про надання послугу від 25.03.2021 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Експертно-дослідна служба України» та квитанції від 29.03.2021 року, ОСОБА_4 поніс витрати на проведення експертного дослідження на суму 15 500,00 грн.

Отже, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг, значення справи для сторін, та за урахуванням задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з Державної авіаційної служби України на користь ОСОБА_4 42000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 15500,00 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1174 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 137, 141, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Державної авіаційної служби України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державної авіаційної служби України на користь ОСОБА_4 500000,00 (п`ятсот тисяч) грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Державної авіаційної служби України на користь ОСОБА_4 42000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 15500,00 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

Стягнути з Державної авіаційної служби України на користь державного бюджету України судовий збір в сумі 5000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 , РНОКПП

Державна авіаційна служби України: м. Київ, прт. Перемоги, 14, .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст рішення суду складено 19.08.2022 року.