справа № 759/720/20
провадження № 22-з/824/568/2022
головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 вересня 2022 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,
У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, як аванс на виготовлення автомобіля та 2500 доларів США як аванс за автомобіль, що разом становить 5500 доларів США.
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США, та 2500 доларів США, що загалом становить 5500 доларів США та стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.
12 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року залишено без задоволення.
Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Постановою Київського апеляційного суду від 7 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 рокузалишено без змін.
19 липня 2022 року до Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000 грн.
В обґрунтування заяви вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат було включено до відзиву на апеляційну скаргу. Розмір витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції підтверджується договором про надання правової допомоги № 2019/12-17 від 17 грудня 2019 року; додатком № 2 до договору № 2019/12-17 від 17 грудня 2019 року про надання правової допомоги та представлення інтересів від 19 листопада 2021 року; актом про прийняття-передачу наданих послуг від 26 листопада 2021 року; квитанцією до прибуткового касового ордера № 2019/19-17 від 26 листопада 2021 року (сума 12 000 грн); доказом про відправлення відзиву та додатків до нього ОСОБА_2 .
Заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення до Київського апеляційного суду не надходило.
У судове засідання сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд заяви шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 56-57).
5 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшла заява про перенесення розгляду справи.
В обґрунтування заяви вказує, що ОСОБА_2 перебуває на лікарняному, відомості підтверджуючі находження його на лікарняному є в Єдиному реєстрі, а тому просить перенести засідання на іншу дату.
Розглядаючи заяву про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вважає за можливе її задовольнити, оскільки жодних доказів перебування на лікарняному ОСОБА_2 не надав. Відомості Єдиного реєстру, на який послався ОСОБА_2 могли б бути підставою для перевірки дійсності лікарняного листа, який ОСОБА_2 суду не був наданий.
За таких обставин, колегія суддів відмовляє у задоволенні заяви, оскільки ОСОБА_2 не було надано належних доказів у підтвердження обставин, які свідчать про неможливість його участі в судовому засіданні.
Таким чином, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.4 ст.270 ЦК України.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.
Згідно з ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2022 року позивачем ОСОБА_1 було подано до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, де в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України було зазначено про розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу та надані відповідні докази, отже останнім були дотримані вимоги ч.1 ст.134 та ч.8 ст.141 ЦПК України.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 2019/12-17 від 17 грудня 2019 року; додаток № 2 до договору № 2019/12-17 від 17 грудня 2019 року про надання правової допомоги та представлення інтересів від 19 листопада 2021 року; акт про прийняття-передачу наданих послуг від 26 листопада 2021 року; квитанцію до прибуткового касового ордера № 2019/19-17 від 26 листопада 2021 року (сума 12 000 грн); докази про відправлення відзиву та додатків до нього ОСОБА_2 .
Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір №2019/12-17 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу (Т.1, а.с. 64).
Відповідно до пункту 3.1 зазначеного договору сума винагороди (гонорару) адвокату та порядок оплати за надання правової допомоги та представлення інтересів за цим договором, встановлені в додатку до цього договору, який є частиною даного договору.
Додатком №2 до договору № 2019/12-17 від 17 грудня 2019 року про надання правової допомоги та представлення інтересів від 19 листопада 2021 рокупередбачено, що винагорода (гонорар) адвоката за надані згідно договору №2019/12-17 від 17 грудня 2019 року послуги за складання процесуальних документів в суді апеляційної інстанції складає 2 400 грн за 1 годину робочого часу адвоката витрачено в інтересах замовника (Т.2, а.с. 212).
Як вбачається із відзиву на апеляційну скаргу та акта про прийняття-передачу наданих послуг, адвокат надав замовнику послугу по складанню відзиву на апеляційну скаргу, на надану послугу адвокатом витрачено 5 години робочого часу, що складає (2400x5=12 000 грн).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 2019/12-17 від 26 листопада 2021 року ОСОБА_1 було сплачено на рахунок адвоката Митнюка В.І. 12 000 грн (Т.2, а.с. 213).
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені у заяві витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн є доведеними.
Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.
Разом з тим, відповідачем у справі ОСОБА_2 заяви про зменшення розміру судових витрат до суду апеляційної інстанції не надало, з урахуванням того, що відзив на апеляційну скаргу із додатками було направлено апелянту ще 26 листопада 2021 року.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 12 000 грн.
Керуючись ст.ст.268, 270, 382-383 ЦПК України, апеляційний суд,
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів задовольнити.
Ухвалити додаткове судове рішення наступного змісту.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн.
Додаткова постанова набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько