ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м.Суми

Справа №592/15369/21

Номер провадження 22-ц/816/800/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «А-МУССОН»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2022 року, в складі судді Косолап М.М., ухвалене в м. Суми, повний текст судового рішення складений 08.06.2022 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду в грудні 2021 року з позовом, ОСОБА_1 просила суд визнати дії товариства з обмеженою відповідальністю «А-МУССОН» неправомірними: щодо нарахування боргу в сумі 1 418,91 грн., щодо примушування користуватися їхніми послугами, щодо ігнорування ухвали суду від 11.08.2021 року про відстрочення виконання судового наказу, щодо звернення до приватного виконавця із судовим наказом для вчинення виконавчих дій без повідомлення про наявність ухвали від 11.08.2021 року та скасувати штучно, безпідставно створений ТОВ «А-МУССОН» борг в сумі 1418,91 грн й заборонити ТОВ «А-МУССОН» примушувати користуватися їхніми послугами.

Свої вимоги мотивувала тим, що 10.04.2018 року вона звернулася до ТОВ «А-МУССОН» із заявою про те, що не користується їхніми послугами, до якої додала акт, складений сусідами і підписаний головою квартального комітету. У цій заяві пояснила, що усі речі, які є в їхньому домогосподарстві вони використовують повторно і віддавати у якості сміття нічого. Повідомила, що заява направлена поштовим відправленням з описом, але незважаючи на заяву, відповідач нарахував їм борг у розмірі 1418,91 грн. Зазначала, що пропозиції укласти договір від ТОВ «А-МУССОН» не надходило. Вони не підписували ніяких паперів, не відвантажували товари, не сплачували кошти. Вказала, що відповідач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу в солідарному порядку з неї та її сина ОСОБА_2 за послуги, які вони не користуються та їм не надавали. Пояснила, що 03.06.2021 року вона звернулася до суду з заявою про скасування судового наказу, яка не була розглянута своєчасно. 01.07.2021 року судовий наказ набрав законної сили, і 05.07.2021 року виданий відповідачу. Також зазначала, що 05.08.2021 року вона звернулася до суду із заявою про відстрочення виконання судового наказу, і ухвалою суду від 11.08.2021 року виконання наказу відстрочено на один рік. 18.08.2021 року відповідач отримав копію ухвали суду від 11.08.2021 року. Крім того вказала, що син отримує пенсію через АТ«Приватбанк» і 15.11.2021 року отримав смс-повідомлення про накладення арешту на його пенсійний рахунок. Також повідомила, що незважаючи на отриману 18.08.2021 року ухвалу від 11.08.2021 року про відстрочення виконання наказу, відповідач звернувся з наказом до приватного виконавця для вчинення виконавчих дій. Стверджувала, що внаслідок дій відповідача виконавець наклав арешт на рахунки у банках з цільовим призначенням для перерахунку пенсії. 16.11.2021 року надали виконавцю копію ухвали від 11.08.2021 року про відстрочення виконання наказу та 16.11.2021 року виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, але не зазначив у постанові про зняття арешту з рахунків у банку і про виключення з реєстру боржників.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином всі обставини, не врахував у якості доказу наданий позивачкою акт від 04.04.2018 року. Зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано вимоги ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки не враховано, що позивачка та її син не є споживачами послуг ТОВ «А-МУССОН», бо не укладали із ним відповідний договір. Вказує, що відповідач порушує їх права, оскільки посягає на їх право самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, так званими «відходами», оскільки у їх домогосподарстві нічого не втрачає свої споживчі властивості. Крім того зазначає, що акт-претензія складається у разі невиконання виконавцем умов договору, проте, позивачка та її син не є споживачами послуг ТОВ «А-МУССОН». Також вказує, що звернення із заявою від 10.04.2018 року до ТОВ «А-МУССОН» про відмову від їхніх послуг достатньо, щоб відповідач не нав`язував своїх послуг. Повідомляє, що суд проігнорував факт того, що згідно ухвали суду від 11.08.2021 року у справі № 592/6617/21 відповідач не мав права звертатися із судовим наказом до виконавця. Стверджує, що суд першої інстанції застосував ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка не підлягала застосуванню, наданий акт від 04.04.2018 р. є доказом відсутності потреби у користуванні послугами відповідача, а також порушив вимоги ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки ухвала про скасування судового наказу в справі № 592/6617/21 є доказом неправомірності нарахування боргу.

ТОВ «А-МУССОН» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційний суд залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції вказує, що позивач проживає на об`єкті, який є джерелом утворення побутових відходів, а тому відповідно до ст. 35-1 закону України «Про відходи» має укласти договір з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг із вивезення побутових відходів, здійснювати оплату таких послуг та забезпечувати роздільне збирання твердих побутових відходів. На звернення споживачів, зареєстрованих по АДРЕСА_1 , 04 травня 2018 року ним було надіслано два примірника договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, який позивач ігнорував та не підписав.

Позивачка в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, пояснила що після скасування судового наказу, яким стягнуто на користь товариства заборгованість за послуги, стягнуті гроші повернуті.

Товариство свого представник до суду не направило, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлено належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Матеріалами справи доведено, що позивач разом із сином ОСОБА_3 , якому належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровані та фактично проживають за вказаною адресою. Ці обставини підтверджується довідкою з Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради та паспортом громадянина України (а.с. 22, 23).

Згідно з оборотною відомістю за період з 01.03.2015 до 10.06.2020 по особовому рахунку відкритого на ім`я власника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , із зазначенням кількості мешканців будинку 2 особи, починаючи з березня 2015 року щомісячно нараховується до сплати вартість послуги з поводження з побутовими відходами, які надає ТОВ «А-МУССОН».

Рішенням Сумської міської ради № 4128-РМ від 18.03.2015 року ТОВ «А-МУССОН» визначено виконавцем комунальних послуг з організації збирання, вивезення, утилізації твердих побутових, великогабаритних та ремонтних відходів, що утворюються на території міста Суми строком надання таких послуг з 01.05.2015 року до 30.04.2020 року. Пунктом 4 цього рішення покладено на ТОВ «А-МУССОН» зобов`язання укласти договори про надання комунальних послуг зі споживачами ( фізичними та юридичними особами) згідно з визначеною територією обслуговування. (а.с. 50).

23.03.2015 року між Виконавчим комітетом Сумської міської ради та ТОВ «А-МУССОН» укладено договір № 11-25/5-15 комунального замовлення на надання послуг з організації збирання, вивезення, утилізації твердих побутових, великогабаритних та ремонтних відходів, що утворюються на території міста Суми, згідно якого виконавець зобов`язується згідно з графіками, встановленими додатками 2-6 цього договору, надавати комунальні послуги з організації збирання, вивезення, утилізації твердих побутових, великогабаритних та ремонтних відході, що утворюються на території міста Суми, зокрема в АДРЕСА_1 , кожний четвер о 08 год. 00 хв. (а.с. 53-56).

23.07.2019 року Виконавчим комітетом Сумської міської ради прийнято рішення про встановлення тарифів на послуги ТОВ «А-МУССОН» з поводження з побутовими відходами, що утворюються на території міста Суми. Зокрема, для населення приватного сектору: поводження з твердими побутовими відходами 147,69 грн. за 1 куб. метр (з ПДВ), в тому числі 36,26 грн. за захоронення, або 167,90 грн. за тону (з ПДВ); поводження з великогабаритними побутовими відходами 231,50 грн. за 1 куб. метр (з ПДВ); поводження з ремонтними відходами 231,50 грн. за 1 куб. метр (з ПДВ) (а.с. 51-52).

В підтвердження доводів того, що позивач не користується послугами товариства, позивачем надано складений 04.04.2018 року акт за підписом мешканців будинків за АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та 34 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , засвідчений головою квартального комітету Пархоменко Є.М., у якому зазначено, що ті хто підписав є свідками того, що сусід ОСОБА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , з 2005 року не користується послугами ніяких організацій, що вивозять побутове сміття, у тому числі послугами ТОВ «А-МУССОН». У будинку ОСОБА_2 є пічне опалення, де спалюються паперові і дерев`яні відходи разом з дровами. Харчові відходи з`їдаються курями та виносяться на город у якості добрива (а.с. 8).

10.04.2018 року акт разом із заявою сина позивачки ОСОБА_2 , де він вказує що не є споживачем їх послуги збирання сміття і викладена вимога не нараховувати кошти за послуги товариства, були направлені ТОВ «А-МУССОН» (а.с. 7, 8, 10).

Однак, 04.05.2018 року на вказану заяву ТОВ «А-МУССОН» повідомило ОСОБА_2 про те, що рішенням Сумської міської ради № 4128-МР від 18.03.2015 року ТОВ «А-МУССОН» повторно визначене виконавцем послуг з організації збирання, вивезення, утилізації твердих побутових, великогабаритних та ремонтних відходів, що утворюються на території міста Суми та зобов`язане укласти договори з населенням та юридичними особами. Роз`яснено обов`язок споживачів на підставі п. 1. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладати договори на надання житлово-комунальних послуг. Надіслано два примірники договору на послуги з проханням підписати та надіслати поштою або принести нарочно (а.с. 62, 79).

За даними оборотної відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ОСОБА_2 за період з 01.03.2015 року по 10.06.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 обліковується заборгованість за послуги з поводження з побутовими відходами у загальному розмірі 1481,93 грн. (а.с. 57-61).

Позивач представив апеляційному суду направлену товариством вимогу без дати про погашення заборгованості за послуги з поводження з побутовими відходами на суму 1481,93грн. з рекомендацією оплатити заборгованість протягом 7 днів з моменту отримання цього повідомлення та попереджено, що це є остання пропозиція досудового врегулювання спору.

03.06.2021 року Ковпаківським районним судом м. Суми видано судовий наказ у справі № 592/6617/21 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «А-МУССОН» заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами у розмірі 1079,63 грн., три проценти річних у розмірі 26,97 грн., інфляційні збитки у розмірі 85,31 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 227,00 грн, разом 1418,91 грн.

11.08.2021 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми за заявою ОСОБА_1 відстрочено на один рік виконання судового наказу від 03.06.2021 року щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами (в тому числі інфляційні збитки, 3 % річних), судового збору, а всього на загальну суму 1418,91 грн.

Копія вказаної ухвали направлена судом і отримана товариством 18.08.2021 року (а.с. 10, 12,113-115).

Однак, товариство направило даний судовий наказ на примусове виконання і 12.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Савенком Ю.О. на підставі заяви ТОВ «А-МУССОН» від 22.09.2021 року відкрито виконавче провадження № 67503230 з примусового виконання судового наказу № 592/6617/21, виданого 05.07.2021 року Ковпаківським районним судом м. Суми, про стягнення з боржника ОСОБА_2 грошових коштів на користь ТОВ «А-МУССОН» у розмірі 1418,91 грн. (а.с. 13, 84).

Дані про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення за даним судовим наказом заборгованості на користь товариства з ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

16.11.2021 року постановою приватного виконавця на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документу у зв`язку з відстрочкою виконання рішення на підставі ухвали суду, судовий наказ № 592/6617/21, виданий 05.07.2021 року Ковпаківським районним судом м. Суми про стягнення з боржника ОСОБА_2 грошових коштів на користь ТОВ «А-МУССОН» у розмірі 1418,91 грн. повернуто. (а.с. 63).

Листом від 25.11.2021 року на заяву ОСОБА_2 ТОВ «А-МУССОН» щодо відмови від оплати послуг товариства повідомило, що згідно укладених договорів з Сумською міською радою від 23.03.2015 № 11-25/5-15 та від 10.06.2020 № 6965-МР товариство повинно було здійснювати надання послуг з поводження з побутовими відходами по АДРЕСА_1 з 01.05.2015 року до 30.04.2020 року, але фактично здійснювало до 11.06.2020. Станом на 01.11.2021 року заборгованість за таких послуг за адресою: АДРЕСА_1 , складає 1481,93 грн., яка виникла до 10.06.2020 року. До 10.06.2020року ТОВ «А-МУССОН» нараховувало плату за послугу з поводження з побутовими відходами у відповідності до чинного законодавства та відповідних рішень Сумської міської ради.

Листом від 04.05.2018 року вихід. № 220 ОСОБА_3 на його звернення щодо не надсилання квитанцій на оплату та необґрунтованого нарахування оплати вартості послуги, повідомлено, що згідно рішення Сумської міської ради від 18.03.2015 № 4128-МР товариство повторно визнане виконавцем означених послуг та зобов`язано укласти договори з населенням і споживач зобов`язаний такий договір підписати. У разі порушення вимог щодо поводження з відходами під час їх збирання, перевезення, зберігання тягне адміністративна відповідальність у вигляді адміністративного штрафу. Також в листі повідомляється про направлення заявнику двох примірників договору, який просили підписати та надіслати поштою або принести нарочно за місцем їх розміщення.

Проте, товариство не представило суду доказів про направлення власнику будинку, як споживачу квитанцій на оплату їх послуг за період надання ними такої послуги з травня 2015 року до 10 червня 2020 року.

Також товариством не було надано суду доказів в підтвердження того, що з дня укладення 22.03.201 року договору із міською радою, як замовником для населення міста Суми комунальних послуг з організації збирання, вивезення, утилізації твердих побутових, великогабаритних та ремонтних відходів, товариством було розміщено на офіційному веб-сайту органу місцевого самоврядування та/або його веб-сайту, як виконавця послуги, типовий індивідуальний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами з метою оповіщення населення міста з його умовами.

За даними оборотної відомості по особовому рахунку нарахування сум до оплати за послуги з поводження з побутовими відходами по АДРЕСА_1 проводилося з березня 2015 року до 10.06.2020 року.

09.12.2021 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми вказаний судовий наказ скасовано (а.с. 65).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутність укладеного договору між позивачем та ТОВ «А-МУССОН» на вивезення побутових відходів не звільняє споживача від обов`язку оплачувати надані послуги. Наданий ОСОБА_1 акт від 04.04.2018 року не підтверджує того, що відповідач не надавав послуги з поводження з побутовими відходами за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, претензія споживача складена без дотримання вимог ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону, що діяла на дату складання акту) без виклику споживачем представника виконавця для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, без складання акта-претензії споживачем та представником виконавця і скріпленням їхніми підписами. Позивачкою не надано доказів, що представник виконавця не прибув або необґрунтовано відмовився від підписання акта-претензії. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач не надала належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що ТОВ «А-МУССОН» неправомірно нарахував борг у сумі 1 418,91 грн. за адресою: АДРЕСА_1 та примушував користуватися послугами, а тому позовні вимоги про визнання дій неправомірними щодо нарахування боргу в сумі 1 418,91 грн., щодо примушування користуватися послугами, скасування штучно створеного боргу в сумі 1 418,91 грн. суд вважав необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «А-МУССОН» був визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів за місцем проживання позивачки, а з 10.06.2020 таких послуг не надає, тому дійшов висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 щодо заборони відповідачу примушувати користуватися послугами.

Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій ТОВ «А-МУССОН» неправомірними щодо ігнорування ухвали суду від 11.08.2021 року про відстрочення виконання судового наказу, щодо звернення до приватного виконавця із судовим наказом для вчинення виконавчих дій без повідомлення про наявність такої ухвали, виходив з того, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач проігнорував зазначену ухвалу суду, і відповідно не довела того, що ТОВ «А-МУССОН» за цих обставин порушив її права.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновками місцевого суду за таких обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06.12.2007 року).

Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є:неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частин 1,2 ст. 11 цього Кодексу цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

В силу ст. 322 цього Кодексу власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При здійсненні права власності у ч.4 ст. 319 цього Кодексу визначено, що власність зобов`язує. За приписом ст. 318 цього Кодексу усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Як передбачено у ст. 397 цього Кодексу суб`єкт права володіння чужим майном, це володілець чужого майна, особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно ст. 398 цього Кодексу право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Як пояснила позивач, її син є людиною з інвалідністю, а тому вона фактично здійснює володіння та користування належним йому будинком, несе їх спільні витрати по утриманню цього житлового будинку.

Нарахування суми заборгованості здійснювалися на двох осіб, т.т. і на нею, але їх сім`я не користувалася послугами товариства і тому вважає, що порушуються і її права, бо фактичне несене витрати по оплаті комунальних послуг по утриманню будинка.

Поняття зобов`язання та підстави його виникнення наведено у ст. 509 цього Кодексу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу ст. 510 цього Кодексу сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

Товариство звертаючись за судовим наказом про стягнення заборгованості за послуги з поводження з побутовими відходами заявило солідарні вимоги одночасно як до власника будинку, так і до позивачки, як члена сім`ї власника будинку, який фактично проживає у будинку і вважає, що несе солідарну відповідальність по утриманню цього будинку.

За змістом ст. 541 цього Кодексу солідарне зобов`язання, це коли солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як визначено у ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Форма договору згідно ст. 639 цього Кодексу - договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ст. 640 цього Кодексу договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За змістом ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Разом з тим, згідно зі ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Виходячи з тлумачення ч. 2 ст. 205 ЦК України і ч. 2 ст. 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

Статтею 1 Закону України «Про відходи» № 187/98-ВР від 05.03.1998 року (далі Закон № 187/98-ВР)визначено, що відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення. Послуги з поводження з побутовими відходами - послуги з вивезення, перероблення та захоронення побутових відходів, що надаються в населеному пункті згідно з правилами благоустрою території населеного пункту, розробленими з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту та затвердженими органом місцевого самоврядування.

Згідно вимог ст. 15 Закону № 187/98-ВРгромадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані:а) дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами;б) вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів;в) виконувати інші обов`язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.

Відповідно до ст. 351Закону № 187/98-ВР поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм і правил. Власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виконавець послуг з вивезення побутових відходів укладає договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами із споживачами. Виконавець послуг з вивезення побутових відходів зобов`язаний укласти договори про надання послуг з перероблення та захоронення побутових відходів із суб`єктами господарювання, що надають такі послуги відповідно до правил благоустрою території населеного пункту, розроблених з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту. Договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами мають містити інформацію про укладені договори між виконавцем послуг з вивезення побутових відходів та суб`єктами господарювання, що надають послуги з перероблення та/або захоронення побутових відходів.

Під час проектування житлових будинків, громадських, виробничих, складських та інших споруд передбачаються будівництво та облаштування контейнерних майданчиків для роздільного збирання і зберігання побутових відходів, урн для побутових відходів.

Крім того, редакція статті351Закону№ 187/98-ВР, яка діяла до 01.05.2019 року, передбачала, що збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

Рішенням Сумської міської ради від 23 червня 2004 року № 848-МР затверджено Правила благоустрою території міста Суми, де у розділі 3 визнані права та обов`язки користувачів об`єктів благоустрою і право кожного громадянин України міста на: - безпечне для його життя та здоров`я користування навколишнім природним середовищем.

Так, у розділі 4 цих Правил громадянам забороняється: вивозити і звалювати сміття, будівельні, побутові, харчові відходи, відходи виробництва, траву, гілля, деревину, листя, сніг у не відведених для цього місцях та влаштовувати звалища; використовувати не за призначенням контейнери для збору сміття та твердих побутових відходів; кидати сміття, недопалки, тару, папір тощо: на вулицях, площах, парках, інших громадських місцях, а також спалювати сміття у контейнерах і урнах;

Порядок збирання твердого побутового сміття визначається виконавчим комітетом міської ради з урахуванням щільності та поверховості забудови, типу наявного парку сміттєвозів, сміттє збірників тощо.

Графік вивезення твердих побутових відходів у місті погоджується з управлінням житлово-комунального господарства та визначається угодою сторін згідно з договором.

При укладанні договору, сторони встановлюють режим надання послуг, виходячи з потреби своєчасного видалення твердих і рідких побутових відходів та чинних нормативів накопичення відходів. Режим надання послуг та показники якості їх виконання мають відповідати вимогам «Санітарних правил утримання територій населених міст» (СанПиН 42-128-4690-88) та «Правил надання послуг із збирання та вивезення твердих і рідких побутових відходів».

Послуги надаються споживачеві за обумовленою договором системою. Система збирання та вивезення твердих побутових відходів складається з таких операцій:- збирання та тимчасове зберігання твердих побутових відходів на території споживача до прибуття сміттєвоза;- завантаження твердих побутових відходів у сміттєвоз і прибирання засміченої під час завантаження території;- вивезення твердих побутових відходів на полігон або сміттєпереробний (сміттєспалювальний) завод.

Аналізуючи викладені норма матеріального права, колегія приходить до висновку, що затверджена форма типового договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є видом публічного договору укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).

Такий договір містить в собі також елементи договору приєднання (ст. 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 №1070 в редакції на час виникнення спірних правовідносин були затверджені Правила надання послуг з поводження з побутовими відходами (далі Правила), які передбачали, що власники або балансоутримувачі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з особою, яка визначена виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.

Вказаними Правилами визначено, що виконавець послуг з вивезення побутових відходів визначається на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Під час укладання договору про надання послуг: 1) сторони узгоджують графік їх надання виходячи з потреби споживача, норм надання та якості послуг; 2) виконавець послуг на вимогу споживача зобов`язаний пред`явити: правила надання послуг; графік вивезення відходів; тарифи на надання послуг; інформацію про пільги, передбачені законодавчими актами для окремих категорій населення. У разі надання одноразової послуги замовлення складається за погодженням сторін згідно з формою, що встановлюється її виконавцем. Плата за надані послуги нараховується щомісяця відповідно до умов договору і тарифів, що формуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 р. № 1010. Типовий договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами укладається відповідно до умов затвердженої типової форми, наведеної у додатку 1.

Однак, даною постановою затверджена і форма типового індивідуального договору у додатку 2, яка передбачає, що цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуг з поводження з побутовими відходами (далі - послуга) споживачу. Цей договір укладається сторонами відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення із зазначенням назви офіційного веб-сайту органу місцевого самоврядування та/або веб-сайту виконавця. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток до договору), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Пунктами 17-19 типової форми цього договору передбачено, що виконавець формує на підставі норм надання послуг рахунок на оплату послуг та надає споживачеві у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, зокрема за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини поширюється Закон України «Про житлово-комунальні послуги», який у період нарахування заборгованості діяв до 01.05.2019 року у редакції Закону № 1875-IV (далі Закон № 1875-IV) та з 01.05.2019 року у редакції Закону від 09.11.2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII).

Цим Законом, зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1875-IV комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч.ч. 1-3ст. 19Закону № 1875-ІVвідносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до положень ч.ч. 1,3ст. 20Закону № 1875-IV споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; отримувати від виконавця компенсацію в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством, за перевищення нормативних термінів на проведення аварійно-відновлювальних робіт; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), виконавці комунальних послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Згідно ч. 2ст. 7вказаного Закону № 2189-VІІІіндивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 25 Закону № 2189-VIII передбачено, що споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку. Одиницею виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами є кілограм, тонна, кубічний метр або інша одиниця, визначена правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Одиниця виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами встановлюється органом місцевого самоврядування.

Критерієм якості послуг з вивезення побутових відходів є дотримання графіка вивезення побутових відходів, дотримання правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, дотримання вимог законодавства щодо надання послуг з вивезення побутових відходів. Послуга з поводження з побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. У разі запровадження роздільного збирання побутових відходів при встановленні цін/тарифів на послугу з поводження з побутовими відходами не враховується вартість операцій з поводження з роздільно зібраними (відсортованими) корисними компонентами цих відходів.

Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем (ч. 5 ст. 13 Закону № 2189-VIII).

Оформлення претензій споживачів до виконавців урегульовано ст. 18Закону № 1875-IV. Так, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строку або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

Аналогічні положення містяться у ч.ч. 1, 5 ст. 27 Закону № 2189-VIII (діє з 01.05.2019) відповідно до яких, у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «А-МУССОН» на підставі рішення Сумської міської ради № 4128-РМ від 18.03.2015 року визначено виконавцем комунальних послуг з організації збирання, вивезення, утилізації твердих побутових, великогабаритних та ремонтних відходів, що утворюються на території міста Суми. Строк надання такої послуг з 01.05.2015 року до 30.04.2020 року. Згідно умов укладеного договору комунального замовлення від 23.03.2015 року визначено права та обов`язки сторін цього договору, а саме замовника виконавчого комітету міської ради та виконавця ТОВ «А-МУССОН». Додатком №2 затверджено графік вивезення твердих побутових відходів з об`єктів утворення таких відходів.

Так, виконавець робіт зобов`язаний був укласти договори на надання послуг, визначених п.1.1 цього договору зі споживачами відповідно до типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами у визначений Правилами порядку, чого товариством не було проведено, а тому відсутні підстави для визнання виникнення між товариством та власником будинку АДРЕСА_1 договірних відносин і підстав для визнання як власника, так і позивачку споживачами його послуги, а також права нараховувати до сплати вартість цієї послуги.

Рішенням виконкому міської ради № 4128-РМ від 18.03.2015 питання публічної пропозиції щодо укладення із споживачами послуги товариства, як виконавця цього виду послуг, відповідно до умов типового договору, не вирішувалося. Навпаки цим рішенням на товариство покладено обов`язок здійснити організаційні заходи щодо укладення із споживачами їх послуг таких договорів.

Заперечуючи проти позову товариство не надало суду доказів, які б свідчили про вчинення ними заходів укладення із споживачами згідно з затвердженим графіком вивезення твердих побутових відходів з об`єктів утворення таких відходів, за формою типового індивідуального договору за правилами публічної пропозиції відповідно до ст. 641 ЦК України, як і доказів направлення пропозиції укласти договір із власником будинку АДРЕСА_1 , оскільки для здійснення оплати послуги не направлявся платіжний документ та примірник типового договору.

Тільки на початку травня 2018 року після отримання заяви ОСОБА_3 про те, що він не є споживачем їх послуги та заперечення щодо безпідставності нарахування оплати вартості такої послуги, ним були направленні два примірника договору, всупереч бажання власника укладати такий договір. А тому відсутність заперечень з боку власника будинку щодо укладення з ним договору, колегія суддів не може визнати, як надання у вигляді мовчання згоди власником будинку на укладення цього договору.

Ані позивач, ані її син на протязі усього часу нарахування заборгованості у добровільному порядку щомісячні платежі нарахованих сум вартості послуги товариству не сплачували. А дізнавшись про стягнення з них у солідарному порядку безпідставно нарахованої суми заборгованості в розмірі 1079,63 грн на підставі судового наказу оскаржили до суду, внаслідок чого такий судовий наказ було скасовано.

Отже, висновки суду щодо встановлення обставин про виникнення між сторонами договірних відносин з приводу споживання послуг з поводження з побутовими відходами є передчасними і не матеріалами справи не підтверджуються.

Щодо укладення публічного договору аналогічна правова позиція викладена у постанові ВК від 11.11.2019 року у справі №646/834/17.

Позивач не погоджуючись з нарахування їй товариством до сплати щомісячних грошових сум за послугу, якою вони не користується, в підтвердження таких стверджень надала заяву сина від 10.04.2018, де він заявляє що не є споживачем послуги сміттєзбиральної організації, та акт від 04.04.2018 року, складений за участю її сусідів, підписи яких засвідчені уповноваженою особою громадського квартального комітету Ковпаківського району м. Суми.

А тому, не дотримання форми актупретензії, визначеної у ст. 18 Закону №1875--IV при оформленні акту від 04.04.2018 представленого позивача в підтвердження обґрунтування своїх мотивів не є підставою для визнання цього доказу як не належним, не достатнім та не допустим письмовим доказом в розумінні норм процесуального закону.

Крім того, на звернення її сина, де він стверджував, що мешканці будинку АДРЕСА_1 не є споживачами послуг товариства, т.т. відсутні договірні відносини, цей факт визнано товариством, бо з урахуванням викладеного та аналізу наведених правових норм тільки після розгляду чергового звернення направило проекти договорів, притому, що у квітні 2018 року товариство отримало заяву сину, де він стверджує, що не має наміру користуватися його послугою і тому просив не нараховувати до сплати її вартість.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив обставини справи та не врахував доведеність в суді наданими позивачкою доказами, а саме актом від 04.04.2018 року, який, за її твердженням, підтверджує відсутність договірних відносин із відповідачем, заслуговує увагу.

Викладеними норми матеріального права визначено, що характер спірних правовідносин базується на договірній основі, а у разі їх виникнення без підписання письмової форми індивідуального договору, доказами існування споживчих договірних відносин може бути направлена споживачу квитанції на оплату послуги із зазначенням нарахованої суми до оплати та затвердженого тарифу, період за який здійснюється платіж. Раніше діюча редакції ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року та діючих редакцій ч.1,2,13 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2017 року передбачили право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості;розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги.

Щодо порядку оплати житлово-комунальних послуг, то п.5 ст. 32 Закону №1875--IV в редакції час виникнення спірних правовідносин передбачав, що у платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Діючою ст. 9 останньої редакції Закону№ 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором та не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Отже законодавець визначив, що у споживача наступає обов`язок оплатити спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця на підставі наданого платіжного документу з деталізованою інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Відсутність такого платіжного документи є обґрунтованою підставою для звільнення споживача від відповідальності за порушення встановленого порядку платежу.

Заперечуючи проти позову і обґрунтовуючи їх рішенням міської ради, яким ТОВ «А-МУССОН» визнано виконавцем послуг з поводження з побутовими відходами з території визначеного контейнерного майданчика для будинку АДРЕСА_1 , де проживає родина позивачки, товариство тільки довело в суді існування у нього права надавати послугу з поводження з побутовими відходами відповідно до затвердженого графіку вивозу сміття, згідно умов договору від 23.03.2015, укладеного з замовником таких послуг.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про необґрунтованість застосування судом першої інстанції вимог ст. 18 Закону №1875--IV щодо порядку складання акту-претензії у разі неналежного виконання виконавця послуги умов їх надання, при наданні правової оцінки представленому позивачем акту від 04.04.2018, як доказу в доведеність відсутності договірних відносин між власником будинку АДРЕСА_1 і товариством.

Оскільки у квітні 2018 року товариством була отримана заява, де син позивачки повідомив, що він не є споживачем їх послуги і просив не нараховувати її вартість до оплати, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку із відсутністю між власником будинку ОСОБА_3 та товариством укладеного договору на надання послуги з поводження з побутовими відходами, відсутність підтвердження про фактичне споживання таких послуг і власником будинку, і позивачкою, починаючи з травня 2015 року товариство діяло неправомірно нараховуючи по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_3 щомісячні платежі до 10.06.2020 року включно.

На підставі викладеного вимога про визнання неправомірними дій товариства по нарахуванню боргу у розмірі 1481,93 грн. підлягає задоволенню і є належним способом захисту, який припинить примушувати позивача здійснювати оплату за неспоживчу послугу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК Українивизначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 3 ст. 12, ст. 76 -81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст. 89 ЦПК України, поміж іншим, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом першої інстанції, у період спірних правовідносин з 01.03.2015 року по 10.06.2020 року, ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , договір на надання послуг щодо вивезення побутових відходів за даною адресою з товариством не укладено, плату за послуги не вносила. При цьому, позивачка зазначала, що договір не укладався з підстав відмови від послуг ТОВ «А-МУССОН», що нею зафіксовано у акті від 04.04.2018 року. Крім того, позивачка стверджувала, що вказаний акт від 04.04.2018 року, підтверджує факт того, що вона, у спірний період, не користувалася комунальними послугами будь-яких організацій, що вивозять побутове сміття, у тому числі послугами ТОВ «А-МУССОН», і відповідно спростовує обґрунтоване нарахування заборгованості у сумі 1418,91 грн.

Як встановлено в ч. 5 ст. 13 Закону № 2189-VIII, відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону№1875--IV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16).

Проте, докази про фактичне споживання послуги товариством суду не надано.

Щодо вимог, а саме, ігнорування ухвали суду стосовно розстрочення виконання судового наказу та звернення із судовим наказом на примусове виконання в період дії визначеної судом річної розстрочки виконання судового наказу, проведення приватним виконавцем виконавчих дій з приводу примусового виконання судового наказу, скасування штучно створеного боргу, колегія суддів зауважує, що на час ухвалення оскарженого рішення, вже був скасований судовий наказ №592/6617/21 від 03.06.2021, за яким в примусовому порядку проводились відрахування грошових сум із пенсії сина в рахунок погашення нарахованої заборгованості в сумі 1418,91 грн, і стягнуті суми як підтвердила позивач повернуті. Отже відновлення порушеного права відбулось.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував факт того, що згідно ухвали суду від 11.08.2021 року у справі № 592/6617/21 відповідач не мав права звертатися із судовим наказом до виконавця, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.08.2021 року у справі № 592/6617/21 за заявою ОСОБА_1 відстрочено виконання судового наказу від 03.06.2021 року за заявою ТОВ «А-МУССОН» про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами (в тому числі інфляційні збитки, 3 % річних),усього 1191,91грн, судового збору в сумі 227 грн, а разом 1418,91 грн на один рік. Копія цієї ухвали 18.08.2021року отримана ТОВ «А-МУССОН».

Звернення судових рішень до виконання врегульовано ст. 431 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 431 ЦПК України, пункту 17.1 Розділу XIII ЦПК України судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Якщо судове рішення прийнято проти декількох відповідачів видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

До дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів оформлення і видача виконавчих документів здійснюється в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення.

Як встановлено за заявою ТОВ «А-МУССОН» приватним виконавцем 12.11.2021 відкривалось виконавче провадження № 67503230 з примусового виконання судового наказу № 592/6617/21 від 03.06.2021, виданого 05.07.2021 Ковпаківським районним судом м. Суми про стягнення з боржника ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму 1418,91 грн.

Проте, 16.11.2021 за заявою стягувача приватним виконавцем було прийнято постанову про повернення виконавчого документу. Як підтвердила позивач стягнуті грошові суми повернуті синові.

На момент пред`явлення позову у цій справі, судовий наказ № 592/6617/21 від 03.06.2021 повернуто стягувачу, а 09.12.2021 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/6617/21 вказаний судовий наказ скасовано.

Крім того, за заявою ТОВ «А-МУССОН» виконавче провадження відкривалось відносно не неї, а іншого солідарного боржника.

Апеляційний суд звертає уваги, що позивач не наділена процесуальним правом представляти інтереси свого дієздатного сина в суді, а недобросовісними діями товариства з приводу того, що при їх обізнаності в розстрочки виконання судового наказу на рік, судове рішення було пред`явлено на примусове виконання та прихований від приватного виконавця сам факт розстрочки виконання на рік судового рішення, майнова шкода була завдана синові, який участі у справі не приймав, тому у задоволені такої вимог слід відмовити.

Щодо вимог про примушення до користування послугами товариства та введення судом заборони на таке примушення, колегія суддів визнає, що відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. За ст. 19 цього Основного закону правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Ствердження позивача про примушення її до користування послугою, яка надається товариством, колегія визнає необґрунтованими, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, бо встановлені судом обставини свідчать про виникнення цивільно-правового спору з приводу існування договірних відносин на надання послуг з поводження з побутовими відходами.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував того, що ухвала про скасування судового наказу у справі № 592/6617/21 від 09.12.2021 року є доказом неправомірності нарахування боргу, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).

Згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 163 ЦПК України До заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 166 ЦПК України).

Суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (ч.ч. 1, 2 ст. 166 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

За приписами ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 03.06.2021 року Ковпаківським районним судом м. Суми за заявою ТОВ «А-МУССОН» видано судовий наказ № 592/6617/21 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «А-МУССОН» заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами у розмірі 1 079,63 грн., три проценти річних у розмірі 26,97 грн., інфляційні збитки у розмірі 85,31 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 227,00 грн., разом 1418,91 грн. (а.с. 64).

09.12.2021 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/6617/21 вказаний судовий наказ скасовано (а.с. 65). При цьому, в ухвалі зазначено, що заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що між сторонами відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг, тому між ними наявний спір про право.

Скасування судового наказу унеможливлюють повторне звернення з такою самою заявою в порядку наказного провадження, але не перешкоджають пред`явленню позову.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/6617/21 від 09.12.2021 року, не встановлює жодних преюдиційних фактів щодо учасників цієї справи, в розумінні приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, а лише підтверджує те, що між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «А-МУССОН» існує спір щодо заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами, який підлягає вирішенню за правилами позовного провадження.

Саме у дані справі предметом судового дослідження були обставини законності нарахування боргу за послуги з поводження з побутовими відходами через відсутність договірних відносин.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин справи та вимог процесуального і матеріального права, колегія суддів визнає, що оскаржене рішення підлягає скасуванню, вимоги позову про визнання неправомірними дії товариства по нарахуванню боргу за послуги з поводження з побутовими відходами по особовому рахунку № НОМЕР_1 слід задовольнити, відмовив у задоволені іншої частини позову з мотивів наведених у постанові.

З урахуванням норми п.2 ч.6 ст.19 ЦІПК України дана справа є незначної складності, визнається малозначною і тому не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 19, 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2022 року скасувати і ухвалити нове.

Визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «А-МУССОН» по нарахуванню боргу за послуги з поводження з побутовими відходами по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2022 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина