Справа № 461/8241/20 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1324/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Колич Х.Б.

з участю: представника Львівської міської ради Шевченко М.І., представника ТзОВ «Перлина-Львів 1» - Сідловської І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2020 року Львівська міська рада звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина Львів - 1», державного реєстратора Бойко Христини Романівни про скасування державної реєстрації права власності.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що державна реєстрація права власності на нежитлове приміщення кафе-бару загальною площею 862,7 кв.м на АДРЕСА_1 , проведена на підставі документів, що містять завідомо неправдиву інформацію про загальну площу об`єкта та без отримання відомостей з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Зокрема вказує, що відповідачам та іншим особам не надавалась у власність чи користування земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , а також в Єдиному реєстрі дозвільних документів відсутні відомості про документи, які надавали б право будівництва об`єкту нерухомого майна за вказаною адресою.

З наведених підстав просить скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни від 15.08.2019 року, індексний номер 48251298 з одночасним припиненням права приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлове приміщення кафе-бару загальною площею 862,7 кв.м на АДРЕСА_2 ; скасувати державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина Львів-1» на нежитлове приміщення кафе-бару загальною площею 862,7 кв.м на АДРЕСА_1 ( РНОНМ НОМЕР_1 ) з одночасним припиненням права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина Львів-1» на нежитлове приміщення кафе-бару загальною площею 862,7 кв.м на АДРЕСА_1 ( РНОНМ НОМЕР_1 ).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.10.2020 року забезпечено позов у цивільній справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина Львів - 1», державного реєстратора Бойко Христини Романівни про скасування державної реєстрації права власності, заборонено відповідачам та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень кафе-бару площею 862,7 кв. м на АДРЕСА_1 (РНОНМ НОМЕР_1 ), а також внесення будь-яких змін в структурні елементи об`єкта нерухомості, проведення підготовчих чи будівельних робіт на об`єкті - до вирішення спору по суті.

Постановою Львівського апеляційного суду від 10.12.2020 року ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07.10.2020 року в частині заборони відповідачам та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо внесення будь-яких змін в структурні елементи об`єкта нерухомості, площею 862,7 кв.м на АДРЕСА_1 (РНОНМ НОМЕР_1 ), а також проведення підготовчих чи будівельних робіт на об`єкті скасовано та відмовлено Львівській міській раді у застосуванні таких заходів забезпечення позову. В решті ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07.10.2020 року залишено без змін.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10.02.2021 року в задоволенні позову Львівської міської ради відмовлено.

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що незаконним було саме рішення державного реєстратора про зміну площі об`єкта, тому Львівська міська рада цілком вірно оскаржує саме це рішення. Вважає, що безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є твердження суду, що оскільки право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже припинено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то таке не може бути повторно припинене в судовому порядку. Зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що в ДАБІ Львівської області зареєстрована декларація, в якій вказана площа 292,9 кв.м., а декларація з виправленою площею у встановленому порядку виправлена не була. Також вказує, що 18.01.2021 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові проведено перевірку об`єкта будівництва на пл. Ярослава Осмомисла князя, 3а, за результатами якої складено приписи про зупинення підготовчих і будівельних робіт та про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. Інспекцією встановлено, що замовником будівництва ТзОВ «Перлина Львів-1» розпочато проведення будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чим спростовуються висновок суду, що товариство проводить роботи з відновлення об`єкта після пожежі. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Львівської міської ради Шевченко М.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина Львів-1» Сідловської І.Ю. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Львівської міської ради щодо скасування рішення державного реєстратора та права приватної власності, суд першої інстанції виходив з того, що 15.08.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христиною Романівною оскаржуваним рішенням внесено зміни до запису про право власності за номером 22454298, саме щодо зареєстрованого права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку нежитлового приміщення кафе-бару, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , якими загальну площу об`єкта 292,7 кв.м змінено на 862,7 кв.м. Зміни проведено відповідно до поданих: листа Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області № 103-6/1774-19 від 19.04.2019 року, завіреної копії декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЛВ 58 від 10.09.2014 року та технічного паспорту № 16144 від 11.03.3019 року, виданого ФОП ОСОБА_3 . Водночас внесення змін до запису номер 22453688 щодо зареєстрованого права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку нежитлового приміщення кафе-бару, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалось державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христиною Романівною 03.10.2019 року на підставі рішення 48983675. Тобто зміни до записів про право власності кожного з співвласників ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) нежитлового приміщення кафе-бару, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 проводились державним реєстратором в різний час на підставі окремих рішень, а оскільки рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни 03.10.2019 року номер 48983675, яким внесені зміни до запису про право власності ОСОБА_2 , не охоплюється предметом позовних вимог у даному спорі, тому суд першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України не досліджував правомірність внесення державним реєстратором змін до запису про право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку нежитлового приміщення кафе-бару за адресою: АДРЕСА_1 в частині зміни площі об`єкту.

Відмову в задоволенні позовної вимоги про припинення права спільної часткової власності відповідачів на приміщення кафе-бару, суд мотивував тим, що згідно пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020 року) та підпункту "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, припинення права власності можливе лише за наслідками прийняття рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав або визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Адже лише в такому випадку судом будуть встановлені обставини, щодо неправомірного набуття права власності. Водночас припинення права власності без дослідження обставин набуття такого і прийняття за наслідками такого дослідження одного з рішень, що передбачені ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», призведе до порушення вимог ст. 321 ЦК України та ст. 1 Протоколу 1 до Конвенцій про захист прав та основоположних свобод, відповідно до яких право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Водночас, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 1/2 часток нежитлового приміщення кафе-бару площею 862,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки право власності, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вже є припиненим й відповідно таке не може бути припинене повторно в судовому порядку.

Також суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов до висновку, що в примірнику декларації від 10.09.2014 року за № ЛВ 58 про готовність закінченого будівництвом об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 була допущена технічна помилка щодо площі об`єкту, внаслідок чого при державній реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказаний об`єкт нерухомого майна було помилково вказані неправильні відомості щодо його площі. В подальшому, відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» така помилка була виправлена, шляхом внесення державним реєстратором КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христиною Романівною змін до запису про право власності відповідно до рішення від 15.08.2019 року індексний номер 48251298.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено те, що рішенням державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни від 15.08.2019 року, індексний номер 48251298 було внесено зміни до існуючого запису про право спільної часткової власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення кафе-бару площею 862,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюється у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав, закон встановлює окремі підстави для вказаної реєстраційної дії, що є відмінними від дій щодо реєстрації прав.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції станом на 04.02.2019 року (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення), записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. Тобто вказана норма передбачала можливість внесення змін до вже існуючого запису про право власності, зокрема у випадку зміни технічних характеристик об`єкту та виявлення технічної помилки. Зміни, які були внесені до запису на підставі оскаржуваного рішення стосувались площі об`єкта нерухомого майна, що є його технічною характеристикою.

На підставі долучених до матеріалів справи доказів, суд першої інстанції вірно зазначив, що зміни проведено відповідно до поданих реєстратору листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області № 103-6/1774-19 від 19.04.2019 року, завіреної копії декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЛВ 58 від 10.09.2014 року та технічного паспорту № 16144 від 11.03.3019 року, виданого ФОП ОСОБА_3 .

Матеріалами справи підтверджується, що об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 862,7 кв.м. був завершений будівництвом унаслідок реконструкції, факт чого засвідчений декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 10.09.2014 року за №ЛВ58. Вказана декларація також була зареєстрована в Єдиному реєстрі документів.

У справі також наявний технічний паспорт на громадський будинок із господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 11.03.2019 року. У технічному паспорті відсутні вказівки на те, що інвентаризований об`єкт є об`єктом незавершеного будівництва (з певним відсотком готовності).

Судом першої інстанції на підставі повного та об`єктивно досліджених обставин справи вірно встановлено, що в примірнику декларації від 10.09.2014 року за № ЛВ 58 про готовність закінченого будівництвом об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 дійсно була допущена технічна помилка щодо площі об`єкту, внаслідок чого при державній реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказаний об`єкт нерухомого майна було помилково вказані неправильні відомості щодо його площі. В подальшому, відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» така помилка була виправлена, шляхом внесення державним реєстратором КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христиною Романівною змін до запису про право власності відповідно до рішення від 15.08.2019 року індексний номер 48251298.

Також матеріалами справи спростовуються покликання апелянта щодо проведення за адресою: АДРЕСА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю «Перлина Львів-1» самочинних будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, покликаючись на результати проведеної 18.01.2021 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові перевірки та складеними постановою, приписами за її результатами.

Матеріалами справи, зокрема актом про пожежу від 17.07.2020 року, звітом про причини пожежі від 20.07.2020 року, листом від 28.10.2020 року № 1/472 Галицького районного відділу м. Львова ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Львівській області, листом № Аз100/37/02/10-22 від 15.07.2022 року про результати розгляду адвокатського запиту, підтверджено встановлені судом першої інстанції обставини щодо виникнення 17.07.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 пожежі. Внаслідок пожежі вогнем було знищено дерев`яні опори 1-го та 2-го поверхів, дерев`яне перекриття в частині тераси та пошкоджено бетонне покриття, опорні металеві колони, цегляні стіни будівлі.

Роботи, що проводяться на вказаному об`єкті нерухомості пов`язані з ліквідацією наслідків пожежі, що відбулася 17.07.2020 року без зміни його геометричних розмірів. Вказана обставина підтверджується висновками судового експерта Курильова І.І. № 10А/20 від 11.09.2020 року та № 12А/20 від 06.10.2020 року, складених за результатами проведення будівельно - технічних експертиз та технічними висновками експерта Кархута І.І.

Зазначені обставини також підтверджуються рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 року, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року в справі № 380/2321/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина Львів-1» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, що є виконавчим органом Львівської міської ради, про визнання протиправними та скасування приписів та постанови. Вказаним рішенням визнано протиправною та скасовано постанову № 20-м від 02.02.2021 року про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності, складену Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, визнано протиправним та скасовано припис від 18.01.2021 року про зупинення підготовчих та будівельних робіт за адресою: м. Львів, пл. Ярослава Осмомисла князя, 3а, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, визнано протиправним та скасовано припис від 18.01.2021 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові.

В судових рішеннях в справі № 380/2321/21 судами встановлено, що 17.07.2020 року в приміщеннях нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , виникла пожежа, яка завдала пошкоджень елементам будівлі. Зазначене підтверджується довідкою Галицького РВ м. Львова ГУ ДСНС України у Львівській області від 28.10.2020 року №1/472, актом про пожежу від 17.07.2020 року, звітом про причину виникнення пожежі від 20.07.2020 року. Висновками судового експерта Курильова І.І. № 10А/20 від 11.09.2020 року та № 12А/20 від 06.10.2020 року, складених за результатами проведення будівельно - технічних експертиз та технічними висновками експерта Кархута І.І. підтверджується та обставина, що ТзОВ «Перлина Львів-1» здійснювало саме такого виду роботи (щодо відновлення нерухомого майна після пожежі в межах його геометричних розмірів). Відповідно до згаданої вище ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.06.2017 року № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію». Так, відповідно до п. 13 Переліку № 406, не потребують документів, що дають право на виконання будівельних робіт, роботи з відновлення окремих конструкцій будівель та споруд з метою ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій (аварій) та відновлення функціонування об`єктів, призначених для забезпечення життєдіяльності населення, без зміни їх геометричних розмірів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 7355 від 28.01.2022 року, що приєднано до матеріалів справи на стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції не бере до уваги з огляду на те, що такий не було досліджено судом першої інстанції при ухвалені судового рішення. Окрім того, з змісту висновку № 7355 від 28.01.2022 року вбачається, що експерт не мала в своєму розпорядженні документів, що підтверджують факт пожежі за адресою: АДРЕСА_1 , що в свою чергу призводить до неповноти дослідження експертом всіх обставин справи. Однак, суд апеляційної інстанції зазначає й те, що зміст такого висновку не суперечить іншим обставинам справи та тим висновкам, що викладені в висновках судового експерта Курильова І.І. № 10А/20 від 11.09.2020 року та № 12А/20 від 06.10.2020 року, складених за результатами проведення будівельно - технічних експертиз та технічного висновку експерта Кархута І.І.

У висновку № 7355 від 28.01.2022 року експерт вказав, що за результатами огляду та обмірів ймовірна площа приміщень першого поверху складає 505,6 кв.м. При умові встановлення перегородок, як вказано в технічному паспорті, ймовірна площа приміщень 1-го поверху може відповідати площі приміщень 1-го поверху вказаній в технічному паспорті, виготовленому станом на 11.03.2019 року. Площу другого поверху встановити не видається можливим, такий висновок на думку колегії суддів, не є беззаперечним доказом відсутності до пожежі другого поверху приміщення, що в свою чергу не спростовує ту обставину, що відновлення об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється в межах геометричних його розмірів, що існували до 17.07.2020 року (до дня виникнення пожежі).

Інші висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача та його інтересу, є самостійною достатньою підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості особи здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

За наслідками задоволення такого позову має відбутися поновлення (захист) майнових прав позивача або ж його інтереси можуть бути реалізовані, внаслідок чого він зможе набути прав.

Позивач, яким є Львівська міська рада, реалізуючи своє право на судовий захист і звернулася до суду з позовом, зобов`язана довести в установленому законом порядку належними та допустимими доказами, яким чином проведена державна реєстрація права власності на приміщення порушує (зачіпає) її права та законні інтереси, а суд зобов`язаний перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для судового захисту прав позивача.

Сама по собі державна реєстрація права власності, навіть якщо вона є неправомірною, не може бути визнана незаконною в судовому порядку, допоки особа, яка вважають що її права порушені, не доведе, що такі дії порушують її права, оскільки судовому захисту підлягає лише порушене право.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, Львівська міська рада покликається на те, що внаслідок проведеної державної реєстрації права власності на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , змінилася його площа, не заперечуючи при цьому, що за такою адресою дійсно було зареєстровано право власності на приміщення, однак меншої площі, а саме, 292,7 кв.м, а від площі приміщення залежить площа земельної ділянки для його обслуговування.

Обов`язком Львівської міської ради, як позивача, є доведення факту порушення її майнових прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права чи законні інтереси, як заінтересованої особи порушені проведеною реєстрацією прав і що в результаті скасування реєстрації права майнові права Львівської міської ради буде захищено та відновлено.

Судом апеляційної інстанції з`ясовувалось питання, яким чином проведена державна реєстрація права власності порушує права Львівської міської ради, оскільки позивачем не заперечується той факт, що за адресою АДРЕСА_1 , було зареєстроване приміщення, однак меншої площі, і таке знаходилося на земельній ділянці, власником якої є Львівська міська рада.

Оскільки скасування державної реєстрації права власності на приміщення, загальною площею 862,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , з оглядку на те, що за цією ж адресою вже було зареєстроване право власності на приміщення площею 292.7 кв.м, тобто, меншої площі, не призведе до відновлення прав позивача, які позивач вважає порушеними тим, що реєстрація права власності на приміщення більшої площі вимагатиме від Львівської міської ради надання власникам приміщення земельної ділянки для обслуговування цього приміщення більшої площі, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Львівської міської ради не спрямовані на відновлення прав Львівської міської ради.

Колегія суддів, здійснюючи перегляд судового рішення, приходить також до висновку про відсутність порушених прав та інтересів Львівської міської ради, за захистом яких позивач звернувся до суду, оскільки рішення в цій справі про задоволення позову не призвело б відновлення будь-яких прав Львівської міської ради на земельну ділянку, як щодо цього неодноразово стверджував представник апелянта, оскільки нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 були реконструйовані в 2014 році в встановленому законом порядку (Львівська міська рада не зверталася з будь-яким позовом з метою захисту права комунальної власності на земельну ділянку та скасування дозвільних документів щодо проведення реконструкції об`єкта), отже декларація про готовність вказаного об`єкта до експлуатації не скасована, відтак нерухомий об`єкт, що знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 нерозривно пов`язаний із земельною ділянкою, на якій він знаходиться та відсутні будь-які правові підстави щодо його демонтажу чи знесення.

Правовстановлюючі документи, на підставі яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Перлина Львів-1» набуло у власність приміщення загальною площею 862,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , не визнанні судом недійсними та не скасовані, тому станом на день прийняття судового рішення Товариство з обмеженою відповідальністю «Перлина Львів-1» є законним власником об`єкта нерухомого майна.

Колегією суддів враховується і те, що відповідно до положень ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради є власником земель міста, а відтак саме їй належить право розпоряджатися, надавати земельні ділянки у власність, у користування чи в оренду шляхом прийняття рішення сесією Львівської міської ради, саме їй, належить право вирішувати питання про надання земельної ділянки та її площу, і таке її право не може бути обмежене власниками об`єктів нерухомого майна.

За вищенаведеного, колегія суддів вважає, що державною реєстрацією права власності на приміщення за адресою АДРЕСА_1 , площею 862.7 кв.м права Львівської міської ради не порушуються, а відтак такі не підлягають судовому захисту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови

Повний текст постанови складено 07.09.222 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк