Провадження № 22-ц/802/705/22 Категорія: 84 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача Ліпкевича І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 11 травня 2021 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі ТОВ «ФК «Фінанс Інновація») було укладено договір №0-1, згідно умов якого вказане товариство, як кредитор, надало їй, як позичальнику, кредит у розмірі 3 000 грн, строком на 30 днів зі сплатою відсотків у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожний день (річна відсоткова ставка 803,00%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. договору.

Позивач вказувала, що 29 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8868, про звернення стягнення з неї на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі ТОВ «ФК «Ріальто») заборгованості у розмірі 11 580 грн, що виникла за договором №0-1 від 11 травня 2021 року, право вимоги по якому було відступлено ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» на підставі договору відступлення прав вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року.

Позивач також зазначала, що вказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. з порушенням порядку вчинення такої нотаріальної дії, оскільки нотаріусом не було враховано, що стягувана сума не є безспірною. Крім того, вказаний кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. та зареєстрований в реєстрі за № 8868 про звернення стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованості у розмірі 11 580 грн, що виникла за договором № 0-1 від 11 травня 2021 року, право вимоги по якому було відступлено ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» на підставі договору відступлення прав вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року, а також стягнути з відповідача на її користь понесені по справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, а також стягнути на її користь з відповідача понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. з порушенням порядку вчинення такої нотаріальної дії, нотаріусом не було враховано, що стягувана сума не є безспірною. Суд також не звернув уваги на те, що кредитний договір за яким відбулося стягнення заборгованості, нотаріально не посвідчений, а тому не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ «ФК «Ріальто» просив апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що незрозуміло з яких підстав позивач посилався на втрату чинності постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) № 662 (в частині) як на підставу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис № 8868 від 29 жовтня 2021 року вчинений на підставі переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» було укладено договір № 0-1, згідно умов якого вказане товариство, як кредитор, надало їй, як позичальнику, кредит у розмірі 3 000 грн, строком на 30 днів зі сплатою відсотків у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожний день (річна відсоткова ставка 803,00%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. договору (а.с.13, 14). Кредитний договір нотаріально не посвідчений.

29 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8868, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованості у розмірі 11 580 грн, що виникла за договором № 0-1 від 11 травня 2021 року, право вимоги по якому було відступлено ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» на підставі договору відступлення прав вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року (а.с.11).

На виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса постановою державного виконавця від 09 листопада 2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 67440449 (а.с.15).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що кредитний договір від 11 травня 2021 року на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис № 8868 від 29 жовтня 2021 року, не був нотаріально посвідчений та не належить до переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса. Крім того, вказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. з порушенням порядку вчинення такої нотаріальної дії, оскільки нотаріусом не було враховано, що стягувана сума не є безспірною.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з пп. 2.1. п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Підпунктами 3.2., 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Отже, вчиняючи 29 жовтня 2021 року виконавчий напис № 8868 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. неправомірно керувався п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Наведене свідчить, що редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, з огляду на нечинність постанови № 662 в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», не передбачала можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №8868 від 29 жовтня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , тому з відповідача ТОВ «ФК «Ріальто» на її користь слід стягнути понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданому до суду першої інстанції клопотанні, а також в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 заявив про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, яка ним була надана ОСОБА_1 .

До клопотання представник позивача додав договір про надання правової допомоги № б/н від 21 липня 2021 року, додаток № 1 до вказаного договору, акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 06 квітня 2022 року до договору про надання правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера від 06 квітня 2022 року № 1 ко (підстава: договір № б/н від 21 липня 2021 року) про сплату ОСОБА_1 адвокату Ліпкевичу І. В. грошових коштів у розмірі 5 000 грн. У додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 21 липня 2021 року сторони визначили, що 1 година роботи адвоката становить 500 грн. Згідно акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 06 квітня 2022 року до договору про надання правової допомоги № б/н від 21 липня 2021 року адвокатом Ліпкевичем І. В. було надано позивачу ОСОБА_1 правову допомогу у вигляді: попереднього опрацювання матеріалів, збирання письмових доказів (тривалість виконання 4 робочі години); підготовка позовної заяви та подання її до суду (тривалість виконання 6 робочих годин). Відповідно до загального витраченого часу 10 годин, вартість наданої адвокатом позивачу професійної правничої допомоги становить 5 000 грн (10 год. х 500 грн).

Враховуючи наведене, а також те, що реально понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн відповідають обсягу виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, тому підлягають стягненню з останнього на її користь.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2022 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем та зареєстрований в реєстрі за № 8868 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованості у розмірі 11 580 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, що виникла за договором № 0-1 від 11 травня 2021 року, право вимоги по якому було відступлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на підставі договору відступлення прав вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні, 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: