Справа № 758/6327/21 Головуючий 1 інстанція- Головчак М.М.
Провадження № 22-ц/824/6916/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 19 жовтня 2016 року між банком і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг у формі угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум»). Відповідно до умов вказаного договору банк зобов`язався відкрити відповідачу картковий рахунок у валюті гривня та випустити міжнародну пластикову картку «MC Debit World» строком дії 3 роки з моменту її випуску та встановити кредитний ліміт у розмірі 200 тисяч грн., а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути використані ним кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Вказував, що банк свої зобов`язання за договором виконав, відкрив відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня і випустив міжнародну платіжну картку «MC Debit World» строком дії 3 роки з моменту її випуску, встановивши кредитний ліміт у розмірі 200 тисяч грн. За умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_1 мав своєчасно повертати кредит та проценти щомісячними платежами, однак не виконує цих обов`язків в результаті чого станом на 17 березня 2021 року утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 233358,73 грн., яка включає борг за тілом кредиту - 130696,20 грн., борг за простроченим тілом кредиту - 93030,31 грн., проценти - 716,90 грн. та неустойка - 8915,32 грн. Посилаючись на ст.ст.1050, 1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 233358,73 грн. та судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2021 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» борг за кредитом у розмірі 233358,73 грн. та судовий збір у розмірі 3500,40 грн.

- 2 -

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що згідно статей 1055 і 207 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, недотримання якої тягне його нікчемність, однак суд не врахував відсутність у наданих позивачем письмових доказах підписів відповідача про ознайомлення зі змістом цих документів. Суд не дав належної оцінки томй факту, що надані позивачем розрахунок боргу за кредитним договором та виписка по рахунку не можуть слугувати доказами наявності боргу за кредитом та його розміру, так як не є первинними документами бухгалтерського обліку (постанова Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц). Суд не врахував недотримання банком вимог ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкового направлення йому письмової вимоги про погашення боргу упродовж 30-ти днів, відсутність якої унеможливлює задоволення позову про дострокове повернення кредиту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц). Посилання у рішенні на наявність заборгованості як на підставу задоволення вимог є необгрунтованим, оскільки розрахунок боргу, виписка по рахунку, публічна пропозиція АТ «Альфа-Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб є внутрішніми документами банку та не дають можливості перевірити чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування процентів, як і встановити чи порушував він умови договору.Судом не враховано, що за наявними у справі документами неможливо з`ясувати вказаний банком розмір боргу, зокрема кредитний ліміт становив 200000 грн., а банк просить стягнути 233358,73 грн., з яких тіло становить 223726,51 грн., хоча кредитний ліміт банком не збільшувався, а виписка по рахунку сформована банком без зазначення джерела її інформації, за неповний період та без підпису особи. Судом не врахована відсутність чіткого графіку повернення кредиту, що спростовує посилання банку на наявність простроченої заборгованості, а нечіткі положення договорів мають тлумачитися на користь споживача. Суд першої інстанції не перевірив чи продовжувалися правовідносини між сторонами після закінчення трирічного терміну дії картки «MCDebit World» та чи правильно нараховано проценти після закінчення строку дії картки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12) та не навів свій розрахунок. Суд не врахував відсутність формули розрахунку заборгованості (постанови Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 та від 19 лютого 2020 року у справі № 263/5853/13-ц) та наявність складових, а саме: простроченого тіла кредиту та неустойки, які не доводяться доказами. Суд не врахував його заперечення проти розміру боргу, зокрема те, що з виписки по рахунку ним використано 725075,11 грн. кредитних коштів, а сплачено 616057,59 грн., отже різниця становить 109017,52 грн., а не 223726,51 грн. Суд залишив поза увагою нарахування банком процентів в період карантину, що суперечить Закону України № 533-ІХ від 17 березня 2020 року та Закону України № 540-ХІ від 30 березня 2020 року, які звільняють позичальника від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за кредитами у період із 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року та забороняють підвищувати процентну ставку. Суд прийняв рішення без його участі, хоча згідно ст.223 ЦПК України був вправі розглянути справу у випадку його повторної неявки, як і не врахував його клопотання про відкладення розгляду та не визнав причини його невки неповажними.

Позивач АТ «Альфа-Банк» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 21 червня 2022 року направленазгідно ч.6 ст.128 ЦПК України на

- 3 -

офіційну електронну адресу АТ «Альфа-Банк», що стверджується повідомленням про її доставлення (а.с.135-136).

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 233358,73 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Клопотання відповідача про розгляд справи після закінчення строку дії воєнного стану в Україні за обов`язкової участі сторони відповідача вирішене в ухвалі апеляційного суду про призначення справи до розгляду і відхилене як необгрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2016 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та заповнив і підписав анкету-заяву про акцепт (прийняття) публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк».

У п.2.1.1 анкети-заяви ОСОБА_1 вказав, що ця анкета-заява є акцептуванням публічної пропозиції в розумінні ст.642 ЦК України і його згодою на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк» та отримання банківських послуг на умовах, визначених публічною пропозицією за продуктами банку: Депозитні вклади фізичних осіб; Поточні рахунки фізичних осіб; Платіжні картки фізичних осіб; Кредитні картки фізичних осіб; Кредити фізичних осіб; Послуги системи інтернет сервісу та інших банківських послуг, передбачених умовами публічної пропозиції.

У п.2.1.2 анкети-заяви ОСОБА_1 вказав, що приймає пропозицію банку на отримання банківських послуг шляхом застосування електронного підпису або іншого аналогу власноручного підпису на підставі укладених між ним та ПАТ «Альфа-Банк» відповідних угод про використання продуктів банку, що укладаються в порядку та на умовах, визначених договором.

- 4 -

У п.2.1.8 анкети-заяви ОСОБА_1 вказав, що керуючись ст.207 ЦК України він приймає пропозицію банку на використання його електронного підпису (ЕЦП) для вчинення будь-яких правочинів та/або підписання будь-яких документів, підписання його згоди з умовами цього договору можливе з використанням власноручного підпису.

Також у п.2.1.8 сторонами зазначено код зразка аналогу електронного підпису та код зразка аналогу цифрового підпису ОСОБА_1 .

В цей же день, тобто 19 жовтня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно якої банк зобов`язався відкрити ОСОБА_1 картковий рахунок у гривні та випустити міжнародну пластикову картку «MC Debit WORLD» строком дії 3 роки з моменту її випуску.

Вказана угода укладена шляхом підписання і надання ОСОБА_1 письмової пропозиції (оферти) на адресу банку укласти вказану угодута письмовим прийняттям (акцептуванням) такої пропозиції з боку ПАТ «Альфа-Банк».

При цьому, як оферта ОСОБА_1 , так і акцепт ПАТ «Альфа-Банк» містять усі істотні умови угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, зокрема у них вказано найменування кредитного продукту банку - «Максимум», номер рахунку у гривні, який відкривається банком ОСОБА_1 , кредитний ліміт - 200000 грн., процентна ставка за користування коштами - 35,99 % річних, розмір обов`язкового мінімального платежу - 7 % від суми боргу, але не менше 50 грн., строк платежу - щомісяця на 25 день.

В цей же день 19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 підписав акцепт на укладання договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладанні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток та уклав договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № НОМЕР_2 .

На підставі укладених між сторонами договорів банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 200000 грн. для використання якого надав відповідачу платіжну картку.

Також, судом встановлено, що відповідач активно користувався кредитними коштами і здійснював погашення кредиту одноразово в розмірі від 3000 грн. до 161900 грн., однак не в повному розмірі.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 17 березня 2021 року за кредитним договором мається заборгованість у розмірі 233358,73 грн., з яких: тіло кредиту - 130696,20 грн., борг за простроченим тілом кредиту - 93030,31 грн., проценти - 716,90 грн. та неустойка - 8915,32 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновків, що між сторонами виникли права та обов`язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

При цьому, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не повернув у повному обсязі отримані ним кредитні кошти, що у свою чергу свідчить про порушення прав АТ «Альфа-Банк» як кредитора і необхідність їх захисту шляхом стягнення заборгованості.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.1 ст.640 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її

- 5 -

прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частини 1 та 2 ст.642 ЦК України).

Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Водночас, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом розміром заборгованості за кредитом, який підлягає стягненню з відповідача.

Погодившись із наданим банком розрахунком заборгованості у розмірі 233358,73 грн., суд не врахував заперечення відповідача, викладені ним у відзиві на позов, щодо необгрунтованості наданого банком розрахунку боргу, зокрема співвідношення простроченого тіла кредиту до загального розміру боргу за тілом кредиту. Суд не з`ясував чи включає загальний борг за тілом кредиту його прострочену частину, чи це окремі складові. Із наданого банком розрахунку дані обставини з`ясувати неможливо.

Також, суд не звернув уваги, що наданий банком розрахунокборгу не містить необхідних та істотних складових, зокрема коли (із зазначенням дат) і в якому розмірі відповідачем ОСОБА_1 здійснювалося використання кредитних коштів, що у свою чергу унеможливлює встановлення фактичного розміру боргу за кредитом.

Окрім того, задовольняючи позов у повному обсязі і стягуючи борг у розмірі 233358,73 грн., який з урахуванням позовних вимог банку включає тіло кредиту - 130696,20 грн. і прострочене тіло кредиту - 93030,31 грн., суд не врахував положення ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» (чинний на час звернення до суду), згідно якої уразі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Тобто наведена норма встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання щодо дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту,недотримання якого свідчить про відсутність у позичальника обов`язку достроково повернути кошти за таким договором.

Такі ж положення щодо необхідності обов`язкового досудового врегулювання шляхом направлення кредитором вимоги про повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, містила ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року.

- 6 -

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Закону України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (п.п.62-63).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що кредит, отриманий відповідачем на підставі анкети-заяви від 19 жовтня 2016 року щодо прийняття публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» та угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19 жовтня 2016 року, є споживчим і призначений для задоволення власних потреб відповідача.

Стягуючи окрім простроченого тіла кредиту у розмірі 93030,31 грн. решту тіла кредиту, строк сплати якого не настав, суд не звернув уваги на відсутність у матеріалах справи доказів дотримання банком встановленого законом досудового порядку направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, недотримання якого свідчить про відсутність у позичальника обов`язку достроково повернути кошти та унеможливлює задоволення позову.

Окрім того, стягуючи пеню у розмірі 8915,32 грн., суд не врахував, що сторони не обумовили її розмір в анкеті-заяві. Як і не обумовили розмір пені в угоді про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, тобто ні в акцепті, ні в оферті, підписаних сторонами, що свідчить про безпідставність вимог в цій частині.

При цьому посилання банку як на підставу стягнення пені на публічну пропозицію ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дана пропозиція, яка існувала станом на 19 жовтня 2016 року, в матеріалах справи відсутня. До позову додано текст публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк», яка виникла пізніше, тобто після зміни статусу і перейменування ПАТ «Альфа-Банк» на АТ «Альфа-Банк» та не підписана відповідачем, що супеерчить ст.207 ЦК України.

Суд наведені обставини не врахував та не дав їм належної оцінки, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції

- 7 -

підлягає зміні в частині розміру боргу за кредитним договором, який підлягає стягенню з відповідача на користь банку.

Визначаючи розмір боргу за кредитом, колегія суддів враховує надану відповідачем ОСОБА_1 банківську виписку за його картковим рахунком № НОМЕР_3 за період із 19 жовтня 2016 року по 26 січня 2022 року, яка є належним доказом, містить підпис та печатку банку (а.с.102-112). У вказаній виписці зазначні нарахування, здійснені банком по рахунку, в тому числі проценти, а також здійснені відповідачем оплати на погашення кредиту.

Із вказаної виписки вбачається, що станом на 17 березня 2021 року (дату розрахунку боргу у позові) позивачем використано кредитних коштів, в тому числі нараховано за комісією та процентами, у розмірі 682527,95 грн.

Сплачено позичальником ОСОБА_1 за вказаний період 616057,59 грн.

Отже, борг за кредитом, строк сплати якого настав, становить 66470,36 грн., який суд стягує з відповідача.

В іншій частині вимоги задоволенню не підлягають з викладених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно статей 1055 і 207 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, недотримання якої тягне його нікчемність, однак суд не врахував відсутність у наданих позивачем письмових доказах підписів відповідача про ознайомлення зі змістом цих документів необгрунтовані.

В матеріалах справи містяться як анкета-заява про акцепт (прийняття) публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 19 жовтня 2016 року, так і Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, підписаі відповідачем.

Також банком надано акцепт Рукавицина С.В. на укладання договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладанні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток та договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № НОМЕР_2 , які містять підписи відповідача, що спростовує його доводи про неознайомлення із змістом цих документів.

Доводи апеляційної скарги про те, що виписка по рахунку не може слугувати доказом наявності боргу за кредитом та його розміру, так як не є первинним документом бухгалтерського обліку безпідставні з огляду на таке.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічні приписи щодо виписок з особових рахунків клієнтів містить п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року.

Отже, виписка з особового рахунку клієнта є підтвердженням виконаних за день

- 8 -

операцій і є належним доказом наявності чи відсутності боргу (постанова Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц).

У випадку, якщо відповідач вважаєь, що виписка з його рахунку невірна, зокрема, що виписка не відображає всі сплачені ним як позичальником кошти, чи відображає у іншому (меншому) розмірі, то згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідач був зобов`язані її спростувати, надавши свій розрахунок чи інші, передбачені ст.76 ЦПК України докази, на спростування виписки, чого відповідач не зробив.

Самі лише посилання на неналежність даного доказу, як помилково важають відповідач, не є достатніми підставами для його неприйняття судом.

Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що діюче процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст.106 ЦПК України відповідач мав можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на спростування розрахунку боргу у виписці, проте не зробив цього.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані банком докази не дають можливості перевірити чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування процентів, як і встановити чи порушував він умови договору, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

З матеріалів справи вбачається, що, заперечуючи проти позову, відповідач не погодився із вказаним банком розміром заборгованості, про що вказав у відзиві на позов. При цьому жодних заперечень або доводів про те, що він 19 жовтня 2016 року не укладав та не підписував надані банком документи, а саме анкету-заяву про акцепт (прийняття) публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору, угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, акцепт на укладання договору про використання факсимільного відтворення аналогу власноручного підпису та відбитку печатки при укладанні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток та договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № НОМЕР_2 ,відповідач не зазначав, і докази з цього приводу не подавав.

Як і не вказував, що не отримував кредитної картки і не проводив за її допомогою грошові операції по відкритому на його ім`я рахунку. Не зазначав, що звертався до правоохоронних органів, з огляду на шахрайський характер дій банку, який бажає заволодіти його коштами і з яким він ніяких угод не укладав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив чи продовжувалися правовідносини між сторонами після закінчення трирічного терміну дії картки «MC DebitWorld» та чи правильно нараховано проценти після закінчення строку дії картки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12), колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

З матеріалів спарви, в тому числі із наданої відповідачем виписки по його особовому рахунку вбачається, що після закінчення у жовтні 2019 року трирічного терміну дії кредитної картки відповідач продовжив активне здійснення операцій по картковому рахунку, а саме як використання кредитних коштів, так і поповнення рахунку. Зокрема у листопаді 2019 року оплатив з картки підключення до програми консьєрж сервіс, у грудні здійснив купівлютоварів на суму 7677,69 грн., у березні 2020 року здійснив купівлю товарів на загальну суму 160 тисяч грн. Наведене у свою чергу свідчить про продовження (перевипуск) дії кредитної картки, без якої використання карткового рахунку неможливе.

- 9 -

Доводи апеляційної скарги про те, що суд прийняв рішення без його участі, хоча згідно ст.223 ЦПК України був вправі розглянути справу у випадку його повторної неявки, як і не врахував його клопотання про відкладення розгляду та не визнав причини його невки неповажними, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані та такі, що не грунтуються на приписах процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про розгляд справи, що стверджується розпискою (а.с.53).

18 жовтня 2021 року відповідач подав заяву про відкладення розгляду у зв`язку з перебуванням його та представника за межами м.Києва. При цьому ні причин перебування за межами м.Києва (відрядження, робота, відпочинок, хвороба тощо) не зазначив, як і не надав доказів про на підтвердження перебування за межами м.Києва. За таких обставин з огляду на належне повідомлення відповідача про розгляд справи та відсутність доказів поважності неявки останнього чи його представника, а також необхідність дотримання розумних строків розляду справи, суд підставно розглянув справу у його відсутність.

Решта доводів апеляційної скарги враховані судом при зміні рішення.

Даючи оцінку доводам відповідача, викладеним у апеляційній скарзі, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України у зв`язку із зміною судового рішення суд змінює розподіл судових витрат і покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на банк витрати відповідача по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2021 року змінити, стягнувши із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» борг за кредитним договором від 19 жовтня 2016 року у розмірі 66470 гривень 36 коп. та судовий збір у розмірі 997 гривень 50 коп.

- 10 -

Стягнути із Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3753 гривні 75 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: