Справа № 699/276/20
Номер провадження № 2/699/8/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Таран О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Нестеренка О.Ф., Шевченка А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Виробниче об`єднання «Восход» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

УСТАНОВИВ:

15.04.2020 позивач пред`явила у суд даний позов і просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористану відпустку при звільненні в сумі 2951,20 грн; середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення, станом на 13.04.2020 року сума становить 290988, 32 грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що працювала у приватному акціонерному товаристві Виробниче об`єднання «Восход» в період з 22.12.2004 року по 31.07.2017 року, звільнена за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КзПП України. Проте в день звільнення з нею не провели остаточного розрахунку в частині виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні в сумі 2951,20 грн, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення.

Ухвалою суду від 27.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.47-48 т.1).

Представниками відповідача поданий відзив на позов, у задоволенні якого просили відмовити, оскільки позивач не довела обставину порушення ПрАТ «ВО «Восход» вимог ч.1 ст.47 КЗпП України в частині не проведення з нею розрахунку в строки, передбачені ст.116 КЗпП України (а.с.148-149 т.1).

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому просив не приймати до уваги поданий відзив відповідачем (а.с.225-227 т.1).

Представниками відповідача подано заперечення щодо відповіді на відзив, в якому просили відмовити у задоволенні позову (а.с.238-239 т.1)

Ухвалою суду від 09.03.2021 року призначено судову економічну експертизу (а.с.23-30 т.2). Виконання експертизи доручено судовому експерту Жуковій О.В..

Ухвалою суду від 08.06.2021 року поновлено провадження у справі (а.с.50 т.2).

Ухвалою суду від 01.07.2021 року виконання експертизи передоручено судовому експерту Морозовій І.М. (а.с.74-75 т.2).

Ухвалою суду від 07.02.2022 року поновлено провадження у справі (а.с.196 т.2).

Ухвалою суду від 06.05.2022 року визнано обов`язковою участь позивача, представників позивача у судовому засіданні (а.с.217-218 т.2).

Ухвалою суду від 30.05.2022 року визнано обов`язковою участь позивача, представників позивача у судовому засіданні (а.с.247-248 т.2).

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав. Пояснив, що ОСОБА_1 звільнена з роботи у приватному акціонерному товаристві Виробниче об`єднання «Восход» 31.07.2017 року, до суду з позовом звернулася 14.04.2020 року. До цього вона усно зверталася протягом 2018-2019 років до відповідача, а 20.12.2019 року звернулася письмово до відповідача. Про порушення своїх прав позивачу було відомо у 2018 році, але раніше не могла звернутися до суду через відсутність доказів. В останні роки перед звільненням позивач працювала головним бухгалтером. До звільнення позивач не отримувала компенсацію за невикористану відпустку. Наказ про звільнення позивача мав вказівку на виплату компенсації за невикористану відпустку за період з грудня 2016 року по день звільнення 31.07.2017 року. ОСОБА_3 отримала акт від Держпраці за її скаргою на відповідача. За період роботи ОСОБА_3 не використала відпустки 10 днів за період з 22.12.2015 року по 22.12.2016 року. Середньоденна заробітна плата позивача становить 295,12 грн, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 986 днів. Дані особової картки позивач не оскаржувала.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання з`явився, позовні вимоги не визнав. Надав пояснення аналогічні відзиву та запереченню. Пояснив, що визнається той факт, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем та звільнена із займаної посади 31.07.2017 року за угодою сторін. Проте на час звільнення у позивача відсутня заборгованість по виплаті компенсації за невикористану відпустку. Докази, які надані відповідачем, маються у позивача. Докази до суду були подані разом із клопотанням про призначення експертизи, оскільки подати раніше докази не було можливо через введений карантин у квітні 2020 року. Останні роки позивач працювала головним бухгалтером у приватному акціонерному товаристві «Виробниче об`єднання «Восход». В період з 22.12.2015 року по 22.12.2016 року, позивачу було надано основну відпустку 24 дні та 6 днів додаткової відпустки. Накази про відпустку за 2004-2014 роки знищені.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідача, показання експерта, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, уважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

У суді встановлено, що ОСОБА_1 працювала у публічному акціонерному товаристві «Виробниче об`єднання «Восход», з 30.05.2017 року перейменовано на приватне акціонерне товариство Виробниче об`єднання «Восход» з 22.12.2004 року по 31.07.2017 року.

Згідно наказу про припинення трудового договору №8 зазначено звільнити ОСОБА_1 з 31.07.2017 року з посади головного бухгалтера за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, компенсація за невикористану відпустку за період з 22.12.2016 року по 31.07.2017 року становить 16 календарних днів (а.с.40 т.1).

У довідці ПрАТ «ВО «Восход» від 12.02.2020 року (а.с.15 т.1) зазначено, що нарахування на дату звільнення становить 10667,73 грн, яке виплачено, заборгованість відсутня.

У довідці, виданій ПрАТ «ВО «Восход» №141 від 02.04.2020 року зазначено, що з 22.12.2004 року ОСОБА_1 працювала на посаді начальника бюро маркетингу, з 21.06.2005 року працювала на посаді бухгалтера, з 19.02.2007 року по 31.07.2017 року на посаді головного бухгалтера (а.с.38-39 т.1, а с.195 т.1).

На а.с.22-27, 199-207 т.1 містяться копії наказів ПАТ «ВО «Восход» про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за 2015-2017 роки.

Згідно наказу ПАТ «ВО «Восход» від 26.11.2014 року №179-к ОСОБА_1 надано компенсацію за невикористану відпустку за період з 22.12.2013 року по 22.12.2014 року (а.с.28 т.1).

Розрахунково-платіжна відомість за період з 22.12.2004 року по 31.07.2017 року містить розшифровку видів нарахувань ОСОБА_1 (а.с.29-37 т.1). Відомості про отримані доходи також містяться у індивідуальних відомостях про застраховану особу у Пенсійному фонді України (а.с.41-42 т.1).

На спростування відсутності заборгованості відповідача перед позивачем щодо виплати компенсації за невикористану відпустку стороною відповідача надано бухгалтерську довідку від 20.12.2019 року (а.с.155-177 т.1), в якій зазначено, що в результаті інвентаризації активів та зобов`язань підприємства перед складанням річної фінансової звітності, виявлені ненавмисні помилки кадрової служби та помилки головного бухгалтера підприємства в облікових регістрах, а саме - невірно розраховані розрахунки по обліку нарахування та виплати відпусток та компенсацій працівниці ОСОБА_1 за період з 2004 року по 2017 рік.

Вірні розрахунки в зв`язку з усуненням помилок в розрахунку кількості днів відпусток (компенсацій) за 2004-2017 роки та виправлення сум нарахування та виплати відпусток та компенсацій працівниці ОСОБА_1 наводяться в даній бухгалтерській довідці.

Зокрема, ОСОБА_6 прийнято на роботу на підприємство з 22.12.2004 року згідно наказу № 100 від 22.12.2004 року, звільнено з 31.07.2017 року згідно наказу №8 від 31.07.2017. За фактично відпрацьований час на підприємстві ОСОБА_1 має бути нараховано 367 днів відпустки із розрахунку основної - 24 календарних днів на рік, додаткових, передбачених чинними колективними договорами підприємства:

-за ненормований робочий день -5 календарних днів на рік на посаді начальника бюро маркетингу з 22.12.2004 року по 20.06.2005 року,

-за ненормований робочий день - 4 календарних дні на посаді бухгалтера з 21.06.2005 по 18.02.2007,

-за ненормований робочий день 6 календарних днів на рік - на посаді головного бухгалтера з 19.02.2007 по день звільнення.

В зв`язку із звільненням 31.07.2017 року ОСОБА_1 згідно наказу № 8 від 31.07.2017 нараховано та виплачено компенсації відпускних за 16 календарних днів в розмірі 3575,04 грн.

Разом за період перебування у трудових відносинах з підприємством працівниці мало бути нараховано 302 календарних дні основної відпустки та 65 календарних днів додаткової відпустки на загальну суму 30318,69 грн. Фактично виплачено/компенсовано 312 календарних днів основної відпусти та 65 календарних днів додаткової відпустки на загальну суму 32 479,57 грн. Відхилення складає -10 календарних днів на суму -2160,88 грн. Отже, фактично на дату звільнення працівник мав наперед використані дні основної відпустки в кількості 10 календарних днів.

За результатами перерахунку відпускних та компенсацій за дні відпусток ОСОБА_1 , які їй нараховано за весь період перебування у трудових відносинах з ПрАТ «ВО «Восход» ( з 22.12.2004 року по 31.07.2017 року), виявлено відхилення на загальну суму переплати в розмірі 2160,88 грн за 10 днів відпустки. ОСОБА_1 при звільненні у липні 2017 року мала повернути надлишкову суму підприємству, але не повернула.

В особовій картці ОСОБА_1 містяться відомості щодо наданих відпусток та компенсації за невикористані відпустки (а.с.180 т.1).

Наказом ПрАТ «ВО «Восход» від 31.05.2019 року №27/2 вирішено щодо приведення у відповідність наказів, особової картки форми П-2 на підставі доповідної записки в.о.начальника відділу кадрів Стріленко А.А.(а.с.185-189 т.1), згідно якого приведено у відповідність вказані документи (а.с.190 -193 т.1).

У ході проведення інспекційного відвідування ПрАТ «ВО «Восход» управлінням Держпраці у Черкаській області не виявлено порушення трудового законодавства відносно ОСОБА_1 (а.с.208-221 т.1).

За клопотанням представників відповідача ухвалою суду від 09.03.2021 призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи підтверджується документально і нормативно висновки бухгалтерської довідки ПрАТ «Восход» від 20.12.2019 року «До розрахунку обліку відпусток за період з 2004 року по 2017 рік» щодо надлишку нарахувань, виплат відпускних та компенсації відпусток ОСОБА_1 в кількості 10 календарних днів на суму 2160,88 (а.с.25-30 т.2).

Згідно висновку експерта від 27.01.2022 №2021-0006 судового експерта Морозової І.М. (а.с.136-194 т.2, а.с.49-115 т.3) документально і нормативно частково підтверджується висновки бухгалтерської довідки ПрАТ «Восход» від 20.12.2019 «До розрахунку обліку відпусток за період з 2004 року по 2017 рік» щодо надлишку нарахувань, виплат відпускних та компенсації відпусток ОСОБА_1 в кількості 11 календарних днів на загальну суму 4361,17 грн.

Судовий експерт ОСОБА_7 показала, що нею була проведена вказана експертиза, у зв`язку з чим судом для проведення експертизи їй були надані документи, зазначені в ухвалі про призначення експертизи. Була досліджена особова карта працівника ОСОБА_3 та доповідна записка кадрової служби щодо усунення помилок. В особовій картці було допущено ряд порушень її ведення, окремі записи були виконані олівцем. Предметом дослідження експертизи були лише первинні бухгалтерські та кадрові документи, колективні договори. Тривалість додаткових відпусток розраховувалась експертом на підставі первинних документів. Під час проведення експертизи були виявлені неправильні нарахування. Первинними бухгалтерськими документами є: платіжні відомості, доручення, касові книги. За наслідками проведення експертизи не було виявлено факту недоплати ОСОБА_1 за невикористані відпустки. Заборгованість в сумі 4361,17 грн утворилася за весь період роботи ОСОБА_3 на підприємстві. Також зазначила, що у висновку експерта нею допущені технічні помилки, а саме відсутній її підпис, що вона попереджена про кримінальну відповідальність та вказані інші ініціали позивача. Вказані технічні помилки нею усунуті і не впливають на зміст висновку.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України (в ред.на час виникнення спору) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Зокрема, згідно ч.1 ст.116 КЗпП України (в ред. на час виникнення спору) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено ч.1 ст.117 КЗпП України (в ред. на час виникнення спору).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст.110 ЦПК України).

Висновком експерта від 27.01.2022 №2021-0006 судового експерта Морозової І.М. підтверджується, що з ОСОБА_1 при звільненні повністю проведено розрахунок, крім цього надлишок виплачених коштів становить 4361,17 грн.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки стороною позивача не підтверджено, що з позивачем ОСОБА_1 при звільненні приватним акціонерним товариством Виробниче об`єднання «Восход» не був проведений розрахунок, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо застосування позовної давності, про що заявлено стороною відповідачів, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що закріплено у ст.256 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч.1 ст.258 ЦК України).

Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В ст.268 ЦК України міститься перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

У даній справі предметом позову є стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення міститься у ст.1 Закону України «Про оплату праці».

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, зокрема:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з п.1.3 Інстукції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713 фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Приписами ч.2 ст.233 КЗпП України (в ред. на час подачі позову до суду) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни в ст.233 КЗпП України, зокрема працівник має право звернутися до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Проте станом на час подачі ОСОБА_1 вказаного позову не було обмежень строку при подачі позову до суду.

Тому підстав для задоволення клопотання про застосування строку позовної давності немає.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Виробниче об`єднання «Восход» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути поданою до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 06.09.2022.

Суддя Свитка С.Л.