ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1053/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/378/22 Категорія: 307020000 Морозов В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

За участі секретаря Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради в особі державного реєстратора права на нерухоме майно Кумаренко Л.М.;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_2

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02 червня 2022 року, постановлене під головуванням судді Морозова В.В. у залі № 101 Черкаського районного суду Черкаської області 02.06.2022 року о 16 год. 05 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Кумаренко Лесі Миколаївни про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

08.01.2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Кумаренко Лесі Миколаївни про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_3 у вигляді частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 належала чоловікові позивача - ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 31 січня 1989 року № 270.

Відповідн ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3 . В установлений законом шестимісячний строк позивач ОСОБА_1 звернулась до Черкаської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

На день смерті ОСОБА_3 разом з ним були зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , дружина померлого та їх спільний з ОСОБА_3 син, ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_3 , ним було подано до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву, згідно якої він відмовився від прийняття спадщини.

Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, яка відкрилася після смерті чоловіка позивача ОСОБА_3 , крім неї, немає.

Після звернення до нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. з проханням видати на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , нотаріус їй роз`яснила, що у ОСОБА_1 на даний час немає правових підстав для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

14 січня 2020 року нотаріус надала письмову відповідь позивачу щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину, з якої вбачається, що нотаріус, проаналізувавши надані нею документи, та отримавши шляхом безпосереднього доступу Інформацію з Державного реєстру речових прав, інформаційна довідка № 194167998 від 20.12.2019 року, встановила, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 відповідно зареєстрованого права власності на цілий житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07.12.1988 року № 3507. Таким чином, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на ціле домоволодіння. Реєстрація права власності була проведена державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, Черкаської області Великою Оленою Володимирівною 14.08.2019 року.

З урахуванням вище викладеного, нотаріусом відмовлено позивачу у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до КП «ЧООБТІ» з проханням роз?яснити, яким чином відбувалася реєстрація права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на її померлого чоловіка ОСОБА_3 , який володів 1/2 частиною будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.1989 року.

06 листопада 2019 року їй було надано відповідь з КП «ЧООБТІ», з якої вбачається, що при реєстрації права власності на нерухоме майно, на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07.12.1988 року реєстр №3507 реєстраційний номер: 29069285, номер витягу: 24670355 від 03.12.2009 року, в реєстрі права власності та в витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, помилково неправильно була вказана частка, а саме: 1. Правильно вважати власники будинку АДРЕСА_1 : ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07.12.1988 року № 3507 - 1/2 частка; ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 31.01.1989 року № 270 - 1/2 частка.

Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію від 14.08.2019 року № 48320941 державним реєстратором Великою Оленою Володимирівною внесено запис 20.08.2019 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок (розмір частки -1) на будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину серія на номер 3507, виданого 07.12.1988 року приватним нотаріусом Романій Н.В.

У зв`язку з вище викладеним, ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області із позовною заявою.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства «Черкаське обласне об?єднане бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 від 03 грудня 2009 року та державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на 1/1 частки будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , проведену державним реєстратором Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на підставі рішення про реєстрацію права власності від 03 грудня 2009 року.

Скасовано запис про державну реєстрацію прав та рішення про реєстрацію прав щодо житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області Великою Оленою Володимирівною 14.08.2019 року.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 червня 2021 року у вказаній справі залишено без змін.

Таким чином, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 червня 2021 року набрало законної сили 15 вересня 2021 року.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 червня 2021 встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та її братом ОСОБА_3 було отримано свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 .

Після смерті чоловіка позивачу ОСОБА_6 нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину вказаного домоволодіння. Під час реєстрації права власності за ОСОБА_2 державним реєстратором КП ЧООБТІ винесено рішення 03.12.2009 року № 906 про реєстрацію за ОСОБА_2 цілого будинку по АДРЕСА_1 .

У подальшому, ОСОБА_2 звернулась до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради та державним реєстратором Великою О.В. 14.08.2019 року на підставі відомостей КП ЧООБТІ прийнято рішення про реєстрацію прав, щодо цілого житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Вказане рішення державного реєстратора КП ЧООБТІ та державна реєстрація права власності на 1/1 частку житлового будинку за ОСОБА_2 , так само і запис про державну реєстрацію прав та рішення про реєстрацію прав, проведена реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області Великою Оленою Володимирівною, порушують право ОСОБА_1 на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , тому підлягають скасуванню.

01 грудня 2021 року позивач звернулась до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради із заявою про проведення державної реєстрації скасування права власності ОСОБА_2 та проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Кумаренко Лесі Миколаївни № 62069860 від 06 грудня 2021 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на підставі того, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки відповідно до частини 3 статті 26 даного Закону, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У зв`язку із вище викладеним, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 02.06.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1772 (одна тисяча сімсот сімдесят дві) гривні 10 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, висновки, що викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції провів однобічне дослідження і оцінку доказів, без наведення відповідних мотивів, надав перевагу доказам наданим позивачем та відкинув докази, що спростовують факти викладені в позові, не оцінив у сукупності докази, досліджені у судовому засіданні. Так, скаржник посилається, що судом не надано оцінки тому факту, що майно, на яке претендує позивач, намагаючись визнати на нього право власності, було переобладнано.

Відповідно даних довідки про право на житловий будинок, що виділяється у зв`язку з оформленням спадкових справ № 544, виданих Червонослобідською сільською радою народних депутатів Черкаського району ОСОБА_2 , в погосподарській книзі виконкому містилась інформація щодо будинку по АДРЕСА_1 , який був збудований в 1973 році зі шкалу, покритий шифером. Загальна площа будинку становила 52 кв. м., а житлова 28 кв. м. До господарських споруд відноситься сарай 1974 року будівництва.

В отриманому ОСОБА_2 свідоцтві про право на спадщину також було зазначено житлову площу 28 кв. м., а у свідоцтві про право на спадщину, яке видане на ім`я покійного ОСОБА_3 зазначено житлову площу в розмірі 14 м2, як 1 / 2 від усієї житлової площі.

В результаті проведення внутрішнього переобладнання житлова площа будинку змінилась, а відповідно змінились і його технічні характеристики. В технічному паспорті від 1996 року, який було надано позивачем ОСОБА_1 , житлова площа вже вказується 52,4 кв.м. Крім того, господарські споруди, такі як сараї, погріб, вбиральня були побудовані відповідачем особисто та за її кошти у період з 1992 по 1996 роки, про що свідчать квитанції про оплату придбаних ОСОБА_2 будівельних матеріалів.

Таким чином, побудовані ОСОБА_2 одноособово об`єкти нерухомого майна не можуть входити до спадкової маси, так як не належали на праві власності померлому спадкоємцеві, її брату, вказує скаржник в апеляційній скарзі.

Дані обставини не були взяті до уваги Черкаським районним судом Черкаської області, а зроблено наголос виключно на збільшені вартості майна, з чим відповідач не погоджується.

Щодо збільшення вартості майна скаржник ОСОБА_2 зазначає наступне.

Протягом останніх 35 років ОСОБА_2 проводились не просто ремонтні роботи в будинку, а це були роботи, які здійснені відповідачем не тільки для покращення умов проживання її сім`ї, але і направлені на збереження нерухомого майна.Скаржник посилається, що був проведений капітальний ремонт покрівлі, зроблено вимощування фундаменту, проведено укріплення та штукатурка стін, також були повністю замінені на склопакети вікна, міжкімнатні та вхідні двері, обладнаний ганок, збудоване приміщення для встановлення твердопаливного котла, встановлена огорожа з цегли та дерева, металеві ворота та металева хвіртка, збудований літній душ.

Завдяки грошовим і трудовим затратам домоволодіння було забезпечено водопостачанням в результаті буріння свердловини, яка використовується і наразі.

В 1996 році скаржником ОСОБА_2 проведено повну реконструкцію системи опалення будинку. Проведено газопостачання до домоволодіння, встановлено газовий опалювальний котел, встановлений газовий лічильник. Будинок обладнано відповідними системами розподілу тепла, встановлений циркуляційний насос.

Договір на газопостачання з ПАТ «Черкасигаз» укладено безпосередньо між ОСОБА_2 та постачальником. Вона вказує в апеляційній скарзі, що відповідачем забезпечувалось постійне технічне обслуговування газового обладнання та необхідні поточні ремонтні роботи в будинку.

В 1992 році було введено в дію Закон України «Про плату за землю».

Згідно вимог даного закону, ОСОБА_2 щорічно здійснювала оплату у вигляді податку за земельну ділянку, на якій розташовано домоволодіння, яке отримано у спадщину.

В 2019 році за кошти відповідача ОСОБА_2 було виготовлено землепроектну документацію і на підставі рішення Червонослобідської сільської ради Черкаського району в подальшому отримано у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:1955 загальною площею 0,1213 га, яка зареєстрована за відповідачем.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт трудових чи грошових затрат позивача ОСОБА_1 , чи покійного її брата ОСОБА_3 у побудові, реконструкції чи переобладнанні будинку та господарських споруд.Факт того, що ні позивач, ні покійний брат ОСОБА_3 не брали участь у переобладнанні, вказує лише на те, що вони у вказаному будинку не проживали та ніяких дій по його утриманню не здійснювали.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02 червня 2022 року у справі № 707/378/22 скасувати повністю та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

22 липня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві вказується, що обґрунтування доводів апеляційної скарги не ґрунтуються на жодних доказах, а навпаки, спростовуються доказами наявними в матеріалах справи.

Так, після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що її чоловік ОСОБА_3 , в установлений законом шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_7 до Черкаської районної державної нотарільної контори, та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 січня 1989 року на 1/ 2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Твердження скаржника, що спадкоємець ОСОБА_3 за 35 років не звертався до відповідних органів та установ з метою проведення реєстрації на успадковане майно не відповідають дійсності, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме : згідно даних довідки КП ЧООБТІ від 12 липня 2019 року № 6779 вбачається, що станом на 01.01.2013 року право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_8 по 1/ 2 частині кожному.

У відзиві зазначається, що ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний строк подала до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка, ОСОБА_3 .

Дана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: із копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , вбачається наявність заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З приводу тверджень скаржника стосовно того, що господарські споруди, такі як сараї, погріб, вбиральня були побудовані ОСОБА_2 за її кошти в період з 1992 по 1996 роки не підтверджується належними та допустимими доказами. Сторона відповідача не заявляла клопотання щодо проведення експертних висновків на рахунок часу побудови надвірних споруд, та за чий рахунок з співвласників вони побудовані.

У відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02 червня 2022 року у справі № 707/378/22 без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02 червня 2022 року без змін.

Сторони належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернулись на адресу суду.

За заявою відповідача ОСОБА_2 справа вже відкладалась слуханням та переносилась з 18 серпня 2022 року на 06 вересня 2022 року у зв`язку із проходженням нею лікування амбулаторно.

Повторно 06 вересня 2022 року відповідач ОСОБА_2 та її представник не з?явились в судове засідання, а від представника відповідача адвоката Анни Кушнір надійшло клопотання 02 вересня 2022 року на адресу апеляційного суду про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із перебуванням на навчанні у США адвоката відповідача ОСОБА_2.

Відповідно до вимог норм ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, то суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання, незалежно від причин неявки.

Апеляційний суд ухвалив розглядати апеляційну скаргу за наявними доказами за відсутності відповідача ОСОБА_2 та її представника, які повторно не з?явились в судове засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та представника позивача, які з?явились в судове засідання, та заперечують доводи апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, встановивши, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 , якому за життя на праві власності належала 1/ 2 частина будинку у АДРЕСА_1 , яку він успадкував після смерті матері, а інші спадкоємці першої черги відмовились від спадщини.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що твердження відповідача ОСОБА_2 стосовно того, що нею було здійснено ремонтні роботи та вартість майна суттєво збільшилась не може слугувати підставою для позбавлення права власності, як спадкоємця, так і спадкодавця, тому відсутні підстави для відмови у задоволенні вимог позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Червона Слобода, Черкаського району, Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.05.2019 року серії НОМЕР_2 .

Згідно даних спадкової справи № 596/2019, яка надійшла на запит суду із Черкаської районної державної нотаріальної контори, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , із заявою про прийняття спадщини звернулась його дружина - ОСОБА_1 , а син ОСОБА_4 звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька.

Листом від 14.01.2020 року № 24/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 у зв`язку із тим, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав, інформаційна довідка № 194167998 від 20.12.2019 року вказаний житловий будинок належить ОСОБА_2 та відповідно зареєстровано її право власності на цілий житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07.12.1988 року № 3507.

Реєстрація права власності була проведена державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Великою О.В. 14.08.2019 року.

Згідно довідки Червонослобідської сільської ради Черкаського району від 01.11.2019 року № 3970, за померлим ОСОБА_3 рахується 1/2 частина житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Як на день смерті, так і по даний час, крім нього у будинку зареєстровані дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до висновку ФОП ОСОБА_9 від 02 лютого 2022 року загальна ринкова вартість 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: по АДРЕСА_1 становить 177210,00 грн. без врахування ПДВ.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11.06.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 від 03 грудня 2009 року та державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на 1/1 частки будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , проведену державним реєстратором Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на підставі рішення про реєстрацію права власності від 03 грудня 2009 року.

Скасовано запис про державну реєстрацію прав та рішення про реєстрацію прав щодо житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області Великою Оленою Володимирівною 14.08.2019 року.

Вказаним рішенням встановлено, що із відповіді КП "ЧООБТІ" від 06.11.2019 року № 6779о на запит ОСОБА_1 вказано, що при реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07.12.1988 року № 3507 реєстраційний номер: 29069285, номер витягу: 24670355 від 03.12.2009 року, в реєстрі права власності та у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно помилково і неправильно була вказана частка, а саме: 1. Правильним слід вважати власники будинку АДРЕСА_1 : ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 07.12.1988 року р. № 3507- 1/2 частка. ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Черкаською районною державною нотаріальною конторою 31.01.1989 року р № 270 - 1/2 частка.

Згідно довідки КП "ЧООБТІ" від 12.11.2019 року № 6779о, АДРЕСА_1 згідно розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 18.05.2016 року № 245 "Про перейменування об`єктів топономіки Черкаської області".

Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.1989 року, син ОСОБА_3 є власником 1/2 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані у с.Червона Слобода Черкаського району Черкаської області на землях колгоспу імені «Леніна», після смерті його матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . На 1/2 частину житлового будинку видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 , яке зареєстровано у реєстрі за реєстраційним № 270.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 15.09.2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11.06.2021 року - без змін.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Кумаренко Лесею Миколаївною № 62069860 від 06 грудня 2021 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на підставі того, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки відповідно до частини 3 статті 26 даного Закону, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, з урахуванням вище викладених обставин, ОСОБА_1 , з метою захисту свого права на спадкове майно, яке залишилося після чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду за даним позовом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою відповідно ч. 3 ст. 46 ЦК України.

Таким чином, часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 є день його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_3 від 26 січня 1985 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Черкаської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дані обставини підтверджуються Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 02 листопада 2019 року, згідно до якого 02 листопада 2019 року зареєстрована спадкова справа за № 596/2019 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому, нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на 1/ 2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Так, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що ОСОБА_1 , будучи спадкоємицею першої черги за законом на спадкове майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Кумаренко Л.М. № 62069860 від 06 грудня 2021 року їй відмовлено у державній реєстрації права власності з підстав, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 380 ЦК України житловий будинок є об?єктом права власності.

Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналогічна правова позиці викладена у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19, що оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, у даній справі наявні всі підстави та докази, які вказують на те, що позивач ОСОБА_1 не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, і можливо оформити спадщину після ОСОБА_3 на домоволодіння по АДРЕСА_1 тільки в судовому порядку.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім?я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

В даному випадку ОСОБА_1 перепоною для отримання права власності на житловий будинок на 1/ 2 його частину, що знаходиться в АДРЕСА_1 було рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 від 03 грудня 2009 року та державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на 1/1 частки будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , проведену державним реєстратором Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на підставі рішення про реєстрацію права власності від 03 грудня 2009 року, яке було скасовано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11.06.2021 року.

Крім того, вище вказаним рішенням було скасовано запис про державну реєстрацію прав та рішення про реєстрацію прав щодо житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області Великою Оленою Володимирівною 14.08.2019 року.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов?язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, то колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вимоги позивача в частині визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 , якому за життя на праві власності належала 1/2 частини будинку в АДРЕСА_1 , а син померлого ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадини після смерті батька, інші спадкоємці першої черги відсутні, тому районний суд прийшов вірного висновку про задоволення вимог позивача, з чим повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Оскільки, вище вказане рішення державного реєстратора КП «ЧООБТІ» та державна реєстрація права власності на 1/1 частку житлового будинку за ОСОБА_2 , як і запис про державну реєстрацію прав та рішення про реєстрацію прав, проведені реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області Великою О.В., порушували право ОСОБА_1 на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, які в подальшому були скасовані за рішенням суду, та враховуючи той факт, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, то колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, який прийшов до вірного висновку, що твердження відповідача ОСОБА_2 стосовно того, що остання здійснювала ремонтні роботи та вартість майна (житлового будинку) збільшилась, не може слугувати підставою для позбавлення права власності як спадкодавця, так і спадкоємця.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки рішення суду залишено без змін, тому судові витрати не переглядалися.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Кумаренко Лесі Миколаївни про визнання права власності у порядку спадкування за законом - залишити без змін.

Судові витрати залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 12.09. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков