ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2033/2-423/11 Номер провадження 22-ц/814/2709/22Головуючий у 1-й інстанції Горпинич О.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02 липня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення 05 липня 2021 року) у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із вказаною заявою, просило ухвалити рішення, яким видати дублікат виконавчого листа у справі №2-423/2011 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-707/140/2008 від 28 липня 2008 року у сумі 780 868,01 грн; поновити строк пред`явлення до виконання зазначеного виконавчого листа.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що з часу відкриття виконавчого провадження у квітні 2012 року з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-423/2011 заявник як стягувач не отримував жодних повідомлень від державного виконавця про перебіг виконання рішення суду. Тільки у травні 2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дізналося, що постановою державного виконавця від 30 жовтня 2015 року виконавче провадження закінчено, проте жодних відомостей або ж документів від державного виконавця не надходило, що свідчить про втрату виконавчого листа.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02 липня 2021 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа і поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що висновок суду першої інстанції про відсутність доказів втрати виконавчого листа суперечить змісту п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, а також правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду по справам з аналогічними фактами і спірними правовідносинами, оскільки сам факт відсутності виконавчого листа у виконавця та/або у стягувача свідчить про те, що його було втрачено.

Суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання заявника про витребування і дослідження виконавчого провадження, що потягло неповноту розгляду питання, зважаючи на його складність.

Суд також зробив помилковий висновок про відсутність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, проігнорувавши те, що державний виконавець тривалий час не реагував на запити стягувача про стан виконання рішення суду, а інформація про втрату виконавчого листа отримана лише у 2021 році.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2022 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31 січня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою.

Ухвалою цього ж суду від 08 лютого 2022 року закінчено підготовчі дії та справу призначено до слухання.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2011 року у справі №2-423/2011 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-707/140/2008 від 28 липня 2008 року у сумі 780 868,01 грн; звернуто стягнення на іпотечне нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набрало законної сили 01 березня 2011 року.

Постановою державного виконавця від 06 квітня 2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2011 року у справі №2-423/2011 (виконавче провадження № 33092394).

Постановою державного виконавця від 30 жовтня 2015 року виконавче провадження № 33092394 завершено, виконавчий лист №2-423/2011 повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржника майна.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що стягував не був позбавлений можливості бути обізнаним про стан виконання рішення суду, проте з часу відкриття виконавчого провадження не цікавився цим питанням, звернувся із заявою про видачу дубліката виконавчого листа через шість років з часу винесення постанови про завершення виконавчого провадження і повернення виконавчого листа.

Суд першої інстанції звернув увагу, що стягувач у січні 2020 року звертався до суду із заявою про зміну способу виконання рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2011 року у справі №2-423/2011, проте у межах розгляду такої заяви не порушував питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Суд також наголосив, що матеріали справи не містять доказів звернень стягувача до державного виконавця.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно із ч.6 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Вказане положення також закріплено в ч.2 ст.433 ЦПК України.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Разом із тим, у деяких рішеннях ЄСПЛ наголошується, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин; при цьому, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії», п. 109 ).

Апеляційний суд вважає, що принцип дотримання процесуальних строків та сумлінного виконання учасником справи процесуальних обов`язків, визначений у рішеннях ЄСПЛ, стосується і стадії виконання судових рішень, які є завершальною стадією процесу.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З огляду на зміст частини першої статті 11 Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на дату винесення постанови про повернення виконавчого провадження стягувачу) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплив на час набрання чинності Законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII; близький за змістом припис був відображений у частині другій статті 24 Закону № 606-XIV).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Положення статті 23 Закону № 606-XIV, а у Законі № 1404-VIII - положення статті 12 регулюють питання переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, приписи підпункту 17.4 пункту 1 Розділу XIІІ «Перехідні положення» ЦПК України не суперечать приписам частини шостої статті 12 Закону № 1404-VIII, частини першої статті 433 ЦПК України. Зазначені приписи перехідних положень ЦПК України не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №2-2177/11.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) дійшла висновку, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Підставою для відмови у видачі дубліката виконавчого листа є закінчення строку, встановленого для пред`явлення його до виконання і незаявлення вимоги про поновлення цього строку.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV втратив чинності 05 жовтня 2016 року, крім ст.4 цього Закону («Інформаційне забезпечення виконавчого провадження») згідно пункту другого Прикінцевих і перехідних положень Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Оскільки постанова про завершення виконавчого провадження і повернення виконавчого листа винесена 30 жовтня 2015 року, то строк пред`явлення виконавчого листа №2-423/2011 сплив 30 жовтня 2018 року. Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа і поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання стягував звернувся у липні 2021 року, тобто після закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому відповідно до ст.89 ЦПК України суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа документу є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Заявляючи про поважність пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, стягувач посилається на відсутність інформації від державного виконавця про перебіг виконання рішення суду, ігнорування державним виконавцем запитів стягувача.

Слід погодитися з висновком суду першої інстанції про недоведеність зазначених обставин, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів про направлення стягувачем запитів державному виконавцеві. Суд першої інстанції обґрунтовано виснував про те, що стягувач не був позбавлений можливості знайомитися з матеріалами виконавчого провадження через доступ до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Стягувач не пояснив та не обґрунтував, що перешкоджало йому з квітня 2012 року (після пред`явлення виконавчого листа до виконання) по травень 2021 року з урахуванням принципу добросовісності і обов`язку сумлінно користуватися своїми правами (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, ч.7 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV; ч.8 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII) поцікавитися станом виконання судового рішення.

На переконання апеляційного суду отримання стягувачем інформації про повернення виконавчого листа через майже дев`ять років після відкриття виконавчого провадження за відсутності будь-яких даних про вжиття стягувачем заходів, які б свідчили про його зацікавленість у виконанні рішення суду на його користь, не є поважною причиною для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа для виконання.

З наведених міркувань доводи апеляційної скарги не можна вважати обґрунтованими.

Відмова суду першої інстанції у задоволенні заяви стягувача про витребування матеріалів виконавчого провадження є обґрунтованою. Оскільки заявник не обґрунтував суду наявність у нього перешкод для реалізації свого права як сторони виконавчого провадження (стягувача) ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження, зробити копії документів.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 06 лютого 2020 року (справа № 2608/15495/12) зробив висновок про те, що оскарження ухвал суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, після їх перегляду в апеляційному суді, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов