Справа № 569/2440/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Костишина В.С., Вознюка С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського державного гуманітарного університету про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Рівненського державного гуманітарного університету від 8 листопада 2021 року за № 284-04-01 в частині відсторонення його від роботи (на посаді провідного інженера та електромонтера з РОЕУ) та допустити до виконання посадових обов`язків; стягнути з відповідача середній заробіток за період протиправного відсторонення від роботи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що працює на посаді провідного інженера-програміста та електрика (за сумісництвом) в Рівненському державному гуманітарному університеті з 21 лютого 2020 року. 27 листопада 2021 року після виходу з відпуски дізнався, що його відсторонено від роботи з підстав відмови надати медичну документацію на підтвердження щеплення від COVID-19. Надалі колеги надали йому копію наказу Рівненського державного гуманітарного університету від 8 листопада 2021 року за № 284-04-01 "Про відсторонення працівників РДГУ від роботи" з додатком 1 до наказу. З вказаним наказом роботодавець у встановленому порядку його не ознайомлював та не з`ясовував (не перевіряв) інформацію, необхідну для правильного вирішення питання щодо необхідності та достатності підстав його відсторонення. Крім цього, згаданий наказ про відсторонення від роботи не містить чіткої підстави для відсторонення його від посади. Жодних попереджень повідомлень щодо прийняття вищевказаного наказу він не отримував. В наказі від 8 листопада 2021 року за №284-04-01 «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи» зазначається наказ від 1 листопада 2021 року «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19 та відсторонення працівників від роботи з 8 листопада 2021 року», однак зміст згаданого наказу йому не доведений. Відповідно до посадової інструкції (на посаді провідного інженера-програміста), є головним системним адміністратором мережевих ресурсів РДГУ. Більшість роботи виконує у віддаленому режимі та у неробочий час з метою недопущення нероботоздатності комп`ютерної мережі університету при проведені робіт, що є неприпустимим у робочий час. На посаді електрика діяльність позивача не пов`язана з частими контактами ні зі студентами, ні з іншими працівниками. На даний час він, незважаючи на формальне відсторонення від роботи, продовжує підтримувати та обслуговувати комп`ютерну мережу університету, сервери та інше мережеве обладнання у віддаленому режимі, так як інший персонал не має відповідних знань і не може його замінити. Він є батьком 3-х неповнолітніх дітей (багатодітна сім`я) віком від 4-х до 10 років. Своїми діями відповідач поставив його в скрутне становище, а саме лишив засобів існування. При цьому він не може навіть влаштуватися на іншу роботу. Наказ відповідача грубо порушує ч.1 ст.49-2 КЗпП України щодо попередження працівника не пізніше ніж за два місяці щодо істотної зміни умов праці працівника. В посадовій інструкції та інших документах, що укладені з відповідачем та стосуються сфери трудового права, відсутній його обов`язок робити, час від часу, профілактичні щеплення від коронавірусної хвороби COVID-19. Відповідач порушив гарантоване право та законний інтерес його на працю, що включає можливість заробляти собі на житті. Перелік хвороб, встановлений ч.1 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», є вичерпним і серед нього відсутня корона вірусна хвороба COVID-19, що спричинена SARS-CoV-2. Жодна вакцина в світі від корона вірусної хвороби не завершила повний цикл клінічних випробувань, тому її застосування має бути виключно добровільним, а примус до її застосування є нічим іншим, ніж проведенням незаконного медичного експерименту на людях. Примушування до участі у медичному експерименті є аморальним та неправомірним. Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» у разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби працівники до роботи не допускаються. Відповідне подання відповідач не отримував, оскільки його не існує, а отже, не мав підстав для того, щоб без подання Держсанепідемслужби відсторонити його від роботи. Обмеження прав і свобод людини і працівника через відсутність щеплення від корона вірусної хвороби є явною забороненою чинним законодавством України дискримінацією. Профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 до Календаря профілактичних щеплень в Україні не включені, а тому посилання та обгрунтування відповідачем необхідності наявності доказів щеплення з якимись датами, як то 1 листопаа 2021 року чи то 8 листопада 2021 року, є незаконним. Станом на момент подачі позову, а також затвердження карантину постановою № 211 від 11 березня 2020 року Кабміном в Україні воєнного чи надзвичайного стану не запроваджено, тому обмеження прав і свобод людини та громадянина України урядом не допускається. У випадку якщо роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 15 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивач усунув.

Ухвалою від 9 березня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

11 квітня 2022 року суд отримав відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що передумовою для винесення оскаржуваного наказу стали вимоги ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п.416 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, що спричинена SARS-CoV-2», наказу Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 4 жовтня 2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». 1 листопада 2021 року було видано наказ по РДГУ № 203-01-01 «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19 та відсторонення працівників від роботи з 8 листопада 2021 року» та 8 листопада 2021 року видано наказ № 284-04-01 «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи». Накази було належним чином доведено до відома працівників університету та, зокрема позивача. Позиція позивача грунтується на тому, що він дізнався про власне відсторонення після виходу з відпустки у якій перебував до 27 листопада 2021 року. Однак позивач був ознайомлений з наказом від 1 листопада 2021 року та від 8 листопада 2021 року, про що поставив відмітку в додатку 1 до цього наказу. Накази також доводилися до відому працівників і шляхом розміщення на офіційному сайті університету.У зв`язку з принциповою позицією позивача як з приводу негативного ставлення до проведення щеплення проти хвороби COVID-19, так і надання інформації закладу щодо наявності такого щеплення 8 листопада 2021 року позивач був відсторонений від роботи. Відповідно до ст.46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Міністерство охорони здоров`я України мало всі підстави запровадити обов`язкову вакцинацію проти нових інфекційних хвороб. Обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 задля попередження його поширення серед населення є виправданою та такою, що не порушує ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що була порушена процедура відсторонення, його не попередили про відсторонення, тому що він перебував у відпустці. Відсутня його відмова від щеплення та подання Держсанепідемслужби. Щеплення є профілактичними заходами, вакцина перебуває на стадії випробування, клінічні випробування не завершені. Він працює дистанційно, оскільки займається виключно мережею та серверами, не контактує з іншими особами. Про наявність сертифікату відмовився надавати інформацію, оскільки вважає її медичною таємницею. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що подання санітарного лікаря не отримували, оскільки це не передбачено законодавством. Адміністрація вправі самостійно вирішувати форму роботи працівника (дистанційну або іншу). З посадових обов`язків позивача не вбачали такої можливості. Позивач був повідомлений про необхідність вакцінації до відпустки та ознайомлений з оспорюваним наказом після виходу з відпустки. Просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 21 лютого 2020 року прийнятий на посаду провідного інженера-програміста відділу інформаційного та мережевого забезпечення Рівненського державного гуманітарного університету, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

8 листопада 2021 року Рівненським державним гуманітарним університетом видано наказ № 284-04-01 "Про відсторонення працівників РДГУ від роботи", яким з 8 листопада 2021 року відсторонено від роботи (виконання робіт) працівників РДГУ згідно списку (додаток 1, додаток 2) до моменту усунення причин, що зумовили відсторонення від роботи.

Відповідно до п.2 вказаного наказу тимчасово відсутніх працівників (відпустка, листок непрацездатності), що вказані в додатку 1, додатку 2, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень, відсторонено від роботи з моменту їх виходу на роботу з дня закінчення відпустки або листка непрацездатності.

Позивач з 8 листопада 2021 року до 27 листопада 2021 року перебував у відпустці. Від роботи фактично відсторонений 27 листопада 2021 року. Наказом № 68-04-01 від 2 травня 2022 року позивч допущений до роботи тимчасово з 2 травня 2022 року до звершення воєнного стану в Україні.

За розрахунком позивача середньоденна заробітна плата становить 482,30 грн. Час відсторонення позивача від роботи складає 107 днів (з 27 листопада 2021 року по 1 травня 2022 року). Середній заробіток за 107 днів становить 51606,10 грн.

Підставою відсторонення працівників, в тому числі позивача, від роботи в оспорюваному наказі зазначений наказ по РДГУ від 1 листопада 2021 року «Про заходи щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19 та відсторонення працівників від роботи з 08.11.2021 р.» та міститься нормативне посилання на ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-Ш, наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 4 жовтня 2021 року № 2153, п.41-6 постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, Перелік медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595.

Відповідно до п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 9 грудня 2020 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються.

Вказана постанова є чинною та неконституційною не визнана.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» обов`язковими є профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 4 жовтня 2021 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2021 року за № 1306/36928.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язаннями України в сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Реєстрація наказу МОЗ № 2153 від 4 жовтня 2021 року Міністерством юстиції України свідчить про відповідність цього наказу Конвенціі? про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст.8 Конвенціі? «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європеи?ського суду з прав людини, а тому підстав для сумнівів у його законності суд не вбачає.

Відповідно до п.3 Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 4 жовтня 2021 року, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

За приписами ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи означає призупинення трудових правовідносин, тобто тимчасове увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і, в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату.

Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце, а тому відсторонення від роботи не можна ототожнювати зі звільненням з роботи.

За загальним правилом відсторонення від роботи працівника здійснюється роботодавцем з власної ініціативи з підстав, передбачених законодавством.

До передбачених законодавством випадків відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Разом з тим, відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом.

Згідно з ч.1, 2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Порядок внесення посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби України подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності встановлений Інструкцією про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України № 66 від 14 квітня 1995 року.

Згідно п.1.2 вказаної інструкції відстороненню від роботи або іншої діяльності підлягають, зокрема особи, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень.

Відсторонення від роботи або іншої діяльності осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, осіб, які були в контакті з такими хворими, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, здійснюється за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби (п.2.1 Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності).

Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності право внесення подання про відсторонення від роботи або

іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

За положеннями п.2.3, 2.5, 3.1 Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності це письмовий організаційно-розпорядчий документ державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб. Подання складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Відсторонення від роботи або іншої діяльності здійснюється роботодавцем шляхом видання наказу (надання усного розпорядження з подальшим виданням наказу) та вжиття заходів по контролю за його виконанням.

Доказів наявності у відповідача належним чином оформленого подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної службу матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку про недотримання відповідачем порядку відсторонення позивача від роботи.

В наказі про відсторонення мають бути зазначені підстави та строк такого відсторонення.

В оскаржуваному наказі зазначені нормативно-правові акти, що надають право роботодавцю відсторонити працівника від роботи за умови відсутності у нього щеплення від COVID-19. Однак, у наказі не вказано фактичної причини для відсторонення позивача від роботи - відмова чи ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень, тобто не зазначено, які саме порушення трудових правовідносин допущені позивачем, що унеможливлює подальше здійснення ним трудових функцій. Відсутність в наказі причини відсторонення позивача від роботи свідчить про його необгрунтованість.

Крім того, суду не надано доказів, що позивач був належним чином повідомлений про обов`язковість вакцинації проти COVID-19 та відсторонення від роботи з 8 листопада 2021 року. Надані відповідачем списки працівників Рівненського державного гуманітарного університету, які відстороняються від роботи з 8 листопада 2021 року, не містять зазначення з яким саме документом ознайомлювалися працівники, зокрема позивач - з повідомленням про обов`язковість вакцинації чи з наказом про відсторонення.

Копію додатку № 1 до наказу № 284-04-01 від 8 листопада 2021 року суд до уваги не приймає.

Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Протокольною ухвалою від 18 липня 2022 року суд зобов`язав відповідача надати для огляду в судовому засіданні оригінали наказу РДГУ від 1 листопада 2021 року з додатками та наказу РДГУ від 8 листопада 2021 року з додатками 1, 2, оскільки надані копії додатку 1 однакові реквізити, але різну інформацію щодо позивача. Вказані оригінали відповідачем надані не були.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути спів мірними з нею.

Зі змісту оспорюваного наказу про відсторонення позивача від роботи вбачається, що відповідач видав його з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Профілактична вакцинація вважається найефективнішим способом захисту від інфекційних захворювань та попередження розповсюдження інфекційних хвороб, в тому числі гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Разом з тим, враховуючи шляхи передачі вірусу SARS-CoV-2 (збудник COVID-19) від людини до людини, уникнути поширення інфекції можна за допомогою і інших запобіжних заходів, зокрема запровадження дистанційної роботи або регулярного тестування на відсутність хвороби.

Відповідно до п.6.1, 6.2, 6.4 посадової інструкції провідного інженера-адміністратора, затвердженої РДГУ 12 березня 2020 року, режим роботи головного адміністратора системи не має чітко обмежених часових рамок і самостійно визначається в залежності від потреб по забезпеченню функціонування системи. Головний адміністратор системи, при наявності технічної можливості, може здійснювати дистанційне керування й обслуговування мережі. Головний адміністратор системи у зв`язку з виробничою необхідністю може виконувати свої обов`язки у неробочий час.

Можливість дистанційної роботи та порядок її запровадження передбачені ст.60-2 КЗпП України.

Враховуючи, що позивач був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, чим фактично обмежено його право на достатній рівень життя, застосований відповідачем безальтернативний запобіжний захід видається неспівмірним з метою його застосування з огляду на наявну можливість позивача виконувати роботу в дистанційній формі, а тому оспорюваний наказ не можна вважати правомірним.

Стаття 22 КЗпП України, на яку посилається позивач, визначає гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Порядок зміни істотних умов праці регулює ст.32 КЗпП України. Однак, відсторонення від роботи працівника у зв`язку з відмовою або ухиленням від профілактичних щеплень не є зміною трудового договору, не викликано змінами в організації виробництва і праці, а обумовлено нормами санітарного законодавства, а тому зазначені норми застосуванню до спірних правовідносин не підлягають.

Твердження позивача щодо примушування його до участі у медичному експерименті шляхом щеплення експериментальними вакцинами, які не пройшли належних клінічних випробувань, є безпідставними. Вакцини, які доступні в Україні та пройшли державну реєстрацію, схвалені Всесвітньою організацією охорони здоров`я, розроблені з дотриманням стандартів щодо безпеки та ефективності, заснованих на принципах доказової медицини.

Беручи до уваги, що відповідачем не дотримано порядку відсторонення позивача від роботи та такий запобіжний захід не є співмірним з метою його застосування за наявних конкретних обставин у справі, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу Рівненського державного гуманітарного університету № 284-04-01 від 8 листопада 2021 року в частині відсторонення позивача від роботи підлягає задоволенню.

Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП).

Оскільки наказ в частині відсторонення позивача від роботи не відповідає вимогам закону, підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 51606,10 грн.

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України належить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 1984,80 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 264, 265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Рівненського державного гуманітарного університету про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Рівненського державного гуманітарного університету № 284-04-01 від 8 листопада 2021 року «Про відсторонення працівників РДГУ від роботи» в частині відсторонення від роботи провідного інженера, за сумісництвом електромонтера з РОЕУ Рівненського державного гуманітарного університету ОСОБА_1 .

Стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51606 (п`ятдесят одна тисяча шістсот шість) грн 10 коп, який обчислений без урахування утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету на користь ОСОБА_1 1984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 80 коп у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач Рівненський державний гуманітарний університет, місцезнаходження: 33028, м.Рівне, вул.Степана Бандери, 12; .

Повне судове рішення складене 19 серпня 2022 року.

Суддя