Постанова

Іменем України

07 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 6-96/11

провадження № 61-4975св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

У липні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту, звернення стягнення на предмет іпотеки та просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 122 272, 31 доларів США (еквівалент станом на 25 червня 2010 року за курсом НБУ - 967 100,61 грн) та судові витрати. В тому числі і за рахунок заставного майна згідно договору іпотеки від 03 лютого 2006 року: земельної ділянки загальною площею 0,2001 га, в межах згідно з планом, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцю ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ВН № 211076 від 24 жовтня 2005 року, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0149; земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯН № 096101 від 04 квітня 2005 року, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0029; земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯА № 096099 від 22 жовтня 2004 року, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0027.

Ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня 2010 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредиту, звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду за клопотанням представника позивача.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня 2010 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредиту у сумі 89 601,82 доларів США (в еквіваленті станом на 25 червня 2010 року за курсом НБУ -708 696,64 грн), заборгованість по відсотках за користування кредитом у сумі 15 555,89 доларів США (в еквіваленті станом на 25 червня 2010 року за курсом НБУ - 123 037,76 грн), пеню за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 17 114,60 (в еквіваленті станом на 25 червня 2010 року за курсом НБУ- 135 366,22 грн), а всього на суму 122 272,31 доларів США (в еквіваленті станом на 25. червня 2010 року за курсом НБУ - 967 100,61 грн), а також 1 700,00 грн судового збору та 120,00 гривень - витрати на ІТЗ розгляду справи, в тому числі і за рахунок заставного майна згідно договору іпотеки від 03 лютого 2006 року: земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, що розташовані в АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯН № 096101 від 04 квітня 2005 року, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0029; земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, що розташовані в АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯА№ 096099 від 22 жовтня 2004 року, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0027.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обгрунтованості.

25 жовтня 2011 року до Староміського районного суду м. Вінниці від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла заява про роз`яснення рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня 2010 року та про видачу виконавчого листа.

Ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 09 листопада 2011 року заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про роз`яснення рішення суду задоволено частково. Видано виконавчі листи про солідарне стягнення боргу з майнового поручителя ОСОБА_2 за рахунок його земельної ділянки згідно рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня 2010 року. В іншій частині заяву залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення суду є зрозумілим та не підлягає роз`ясненню, оскільки в резолютивній частині рішення зазначено, в який спосіб необхідно стягувати заборгованість, за відсутності коштів у основного боржника. При цьому суд вважав за необхідне видати виконавчий лист про солідарне стягнення кредитного боргу з майнового поручителя ОСОБА_2 за рахунок його земельної ділянки, вказаній у рішенні суду на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції.

Не погодившись з рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня 2010 року, ОСОБА_2 02 червня 2020 року оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 20 жовтня 2010 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

26 квітня 2022 року ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Староміського районного суду м. Вінниці від 09 листопада 2011 року про роз`яснення рішення суду у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту, звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій заявник просив визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Староміського районного суду м. Вінниці від 09 листопада 2011 року та постановити нову про відмову у задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Староміського районного суду м. Вінниці від 09 листопада 2011 року про роз`яснення рішення суду у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня постановлення ухвали суду першої інстанції, а наведені причини його пропуску, суд вважає такими, що не дають підстав для поновлення пропущеного строку, адже ОСОБА_2 був обізнаний про розгляд справи у суді першої інстанції та постановлену ухвалу від 09 листопада 2011 року (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України). Також суд апеляційної інстанції зазначив, що заявником не було наведено обставин непереборної сили.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

02 червня 2022 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у вказаній справі, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу № 6-96/11 до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення необґрунтовано, з порушенням норм процесуального права, неповно та неправильно встановив обставини, які мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 27 червня 2022 року ОСОБА_1 просить суд задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_2 , скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

23 червня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2022 рокусправу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що оскільки передбачені пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України виключення відсутні, а апеляційна скарга подана відповідачем після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, є підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Проте, такі висновки суду апеляційної інстанції є помилковими.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Встановлено, що у судовому засіданні Староміського районного суду м. Вінниці 09 листопада 2011 року, коли розглядалась заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про роз`яснення рішення суду, ОСОБА_2 був відсутній, при цьому про час та місце розгляду справи він повідомлений не був.

При таких обставинах, на думку колегії суддів Верховного Суду, оскільки апеляційна скарга була подана особою, не повідомленою про розгляд справи, у суду апеляційної інстанції, з огляду на положення пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України, були відсутні підстави для застосування приписів частини другої статті 358 ЦПК України в частині неможливості відкриття апеляційного провадження з тих підстав, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

У відповідності до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина третьої статті 357 ЦПК України).

При таких обставинах апеляційний суд повинен був дослідити питання щодо поважності зазначених ОСОБА_2 причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а у разі якщо підстави, вказані ним у заяві, визнані неповажними, у відповідності до частини третьої статті 357 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без руху, роз`яснивши заявнику право протягом десяти днів з дня вручення ухвали вказати інші підстави для поновлення строку.

На вказане Вінницький апеляційний суд належної уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

При таких обставинах оскаржувана ухвала Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2022 року підлягає скасуванню з передачею справи до апеляційного суду для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2022 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов