Номер провадження: 2/205/539/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич Валентина Азисівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсними правочинів, скасування записів про державну реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник Дніпровської міської ради (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич Валентина Азисівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсними правочинів, скасування записів про державну реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, щоДніпровською міською радою було встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпра квартири АДРЕСА_1 , що створює загрозу порушення матеріальної та фінансової основи місцевого самоврядування. Позивач наголошує на тому, що при реалізації спірного майна не було дотримано процедури його відчуження, останнє вибуло від власника територіальної громади міста поза волею останнього, а тому підлягає поверненню у власність територіальної громади м. Дніпра. Зазначений факт виявлено у ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000680, що перебуває у провадженні СУ ГУНП у Дніпропетровській області.

Під час проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у квітні 2018 року шляхом підроблення та використання завідомо підробних офіційних документів придбала право власності на майно територіальної громади м. Дніпра, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 503 475 грн. 00 коп.

При невстановлених слідством обставинах та не у встановленому слідством місці, з метою придбання права на нерухоме майно двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , передала невстановленій слідством особі фотокарту зі своїм зображенням з метою підроблення офіційного документу паспорта громадянина України, який видається установою і який надає права, тобто надала засоби, чим сприяла невстановленій особі у вчиненні кримінального правопорушення вклеєні фотокартки з зображенням ОСОБА_4 у паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 01.03.2003 року на ім`я ОСОБА_5 та внесені зміни, змінивши прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_7 та місце проживання: АДРЕСА_3 . Так, невстановлена слідством особа, з метою придбання права ОСОБА_4 на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , використовуючи фотокарту із зображенням ОСОБА_4 на втрачений паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 01.03.2003 року на ім`я ОСОБА_5 , внесла зміни, змінивши прізвище ОСОБА_5 , вклеїла фотокарту із зображенням ОСОБА_4 та внесла недостовірні відомості щодо проживання за адресою: АДРЕСА_3 , тобто підробила офіційні документи.

З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 04.07.2018 року державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюк Сергієм Георгійовичем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101) за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності № б/н від 15.10.2003 року, виданого державним житлово комунальним підприємством «Південне» (номер запису про право власності/довірчої власності: 25853865).

Далі, 27.04.2018 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі продажу вищевказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В.

Потім, 04.07.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі продажу вищевказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич В.А.

Так само, 04.07.2018 року між ОСОБА_1 таОСОБА_2 було укладено Договір дарування 1/2 частини вищевказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич В.А.

Отже, оскільки документи, які були подані для первісної реєстрації права власності на спірну квартиру не відповідають дійсності, а реєстрація права власності незаконна, а тому, і подальше відчуження спірного нерухомого майна є неправомірним.

У зв`язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити суд витребувати у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , припинити права власності та скасувати записи в Державному реєстрі речових прав, вирішити питання щодо розподілу судовий витрат.

Представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_9 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволені позовних вимог Дніпровської міської ради. В обґрунтування своїх заперечень посилався на ті обставини, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що саме позивач був первісним власником спірного майна. Крім того, укладаючи договір купівлі продажу ОСОБА_1 не знала і не могла знати про будьякі факти чи то вибуття квартири з власності першого власника, чи інші факти які могли бути перешкодою для укладання договору, оскільки договір посвідчував приватний нотаріус, якому державою надано право та покладені обов`язки стосовно перевірки документів наданих для вчинення правочину.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник Дніпровської міської ради у відкритому судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив в задоволені позову відмовити.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, надав суду письмову заяву про проведення розгляду справи без його участі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич Валентина Азисівна, надала суду письмову заяву про проведення розгляду справи без її участі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2022 року підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у підготовче та у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань від таких учасників справи до суду не надходило.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, дослідивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову з огляду на нижченаведене.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року обліковувалась на балансі ЖБК-239 на підставі рішення міськради № 594/12 від 30.09.1977 року, про що видане реєстраційне посвідчення від 02.04.1992 року, що підтверджується відповіддю державного реєстратора Комунального підприємства «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 29.08.2018 року.

Судом також встановлено, що 28 жовтня 1977 року на підставі ордеру № 998, виданого члену ЖБК -239, ОСОБА_10 та його сім`ї у складі 2 осіб було надано право на зайняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_4 .

Матеріалами справи підтверджено, що 27.04.2018 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі продажу вищевказаної квартири, реєстровий № 27, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. (номер запису про право власності /довірчої власності: 25928647).

З п.1.2 вказаного Договору вбачається, що зазначена квартира належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.10.2003 року Державним житлово комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням від 15.10.2003 року № 209-п/ДП.

При цьому, із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 04.07.2018 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюк Сергієм Георгійовичем зареєстровано право на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна : 101) за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності № б/н від 15.10.2003 року, виданого державним житлово комунальним підприємством «Південне» (номер запису про право власності /довірчої власності : 25853865).

Разом із цим, згідно з інформацією Комунального підприємства «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради у матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року відсутні відомості про реєстрацію права власності на спірну квартиру. Відповідно до інформації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, який є розпорядником житлового фонду міста, за архівними даними приватизованих справ департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, в матеріалах інвентаризаційної справи, яка була заведена Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради щодо спірної квартири, відомості щодо реєстрації права приватної власності на таке нерухоме майно відсутні, у тому числі відсутні свідоцтва про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 , заяви щодо проведення державної реєстрації права власності, рішення про реєстрацію, витяги тощо.

Вказані обставини також у повному обсязі підтверджуються листом Комунального підприємства «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради№ 12604 від 29.08.2018 року щодо відсутності відомостей про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_8 або за будь якою іншою особою.

Судом також встановлено, що далі, 04.07.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі продажу вищевказаної квартири, реєстровий № 1027, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич В.А. (номер запису про право власності /довірчої власності: 25896452).

Також, судом встановлено, що 04.07.2018 року між ОСОБА_1 таОСОБА_2 було укладено Договір дарування 1/2 частини вищевказаної квартири, реєстровий № 1314, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич В.А., викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ННК 571534 (номер запису про право власності /довірчої власності: 27827111).

Оскільки позивач наполягає на тому що вказане нерухоме майно вибуло з його власності поза його волею, без належних на це правових підстав, то суд доходить висновку про наявність спору між сторонами із приводу речового права на таке майно, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 Конституції СРСР від 07.10.1977 р. Державною власністю є загальносоюзна власність, власність союзних республік, власність автономних республік, автономних областей, автономних округів, країв, областей та інших адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Відповідно до статей 31, 32 Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (у редакції від 04 червня 1993 року) до державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). Суб`єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Згідно зі статтею 35 вказаного Закону об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб`єктами права власності.

На думку суду рішення Дніпропетровської міськради депутатів трудящих № 594/12 від 30.09.1977 рокує підставою набуття територіальною громадою м. Дніпра права комунальної власності на вказане у ньому майно, у тому числі спірної квартири. Суд вказує, що законодавство України, чинне на момент виникнення права власності територіальної громади м. Дніпра на спірне нерухоме майно, не передбачало обов`язкової реєстрації цього права та виникнення права з моменту такої реєстрації, тому відсутність державної реєстрації у цьому випадку не впливає на правовий статус зазначених об`єктів нерухомості.

Отже, на думку суду Дніпровська міська, яка від імені та в інтересах територіальної громади м. Дніпра здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, у зв`язку із чим має право заявити позов про витребування майна, що перебуває у власності цієї територіальної громади, з чужого незаконного володіння. Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що в даному випадку позивач не має права на пред`явлення віндикаційного позову через недоведеність обставини належності територіальній громаді речового права на спірне майно.

Відтак, суд вимушений відхилити доводи представника відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що позивачем не надано суду доказів належності спірного майна територіальній громаді міста, як первісному власнику, та констатувати наявне у органу місцевого самоврядування права на витребування спірного майна.

Щодо вимог про витребування від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, суд зазначає про наступне.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У разі, коли відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який у подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 ЦК України.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором.

У частині першій статті 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

З огляду на частину п`яту статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі вирішувати питання їхнього відчуження.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частина восьма статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада, яка, маючи делеговані повноваження щодо здійснення права власності від імені територіальної громади м. Дніпро, повинна діяти виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

В даному випадку, судом встановлено, що Дніпровська міська рада жодних дій, передбачених чинним законодавством, для відчуження спірної квартири на корись третіх осіб не здійснювала.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У разі, коли відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який у подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 ЦК України.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором.

У частині першій статті 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

З огляду на частину п`яту статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі вирішувати питання їхнього відчуження.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частина восьма статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада, яка, маючи делеговані повноваження щодо здійснення права власності від імені територіальної громади м. Дніпро, повинна діяти виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

В даному випадку, судом встановлено, щодо вимог про витребування від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, суд зазначає про наступне.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У разі, коли відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який у подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 ЦК України.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором.

У частині першій статті 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

З огляду на частину п`яту статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі вирішувати питання їхнього відчуження.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частина восьма статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада, яка, маючи делеговані повноваження щодо здійснення права власності від імені територіальної громади м. Дніпро, повинна діяти виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

В даному випадку, судом встановлено, що Дніпровська міська рада жодних дій, передбачених чинним законодавством, для відчуження спірної квартири на корись третіх осіб не здійснювала.

Таким чином, суд доходить висновку, що спірний об`єкт нерухомого майна вибув із володіння власника - територіальної громади м. Дніпропетровська поза її волею, шляхом відчуження такого майна особою, що не мала права його відчужувати, оскільки не була власником такого майна.

При цьому доводи сторони відповідача про неможливість витребування майна у добросовісного набувача без визнання недійсним правочину, на підставі якого вона набула право власності на спірне приміщення та наявному у державному реєстрі запису про реєстрацію за нею права власності, суд вважає необґрунтованими. Адже витребування майна особою, яка вважає, що договором купівлі-продажу нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, від останнього набувача такого майна, у незаконному володінні якого воно перебуває, зокрема зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову, є належним та ефективним способом захисту порушеного права.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Також на думку суду витребування спірного майна у відповідача ОСОБА_1 , не призводить до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки вказані правочини у вигляді договорів купівлі продажу від 27.04.2018 року, та дарування від 04.07.2018 року не можуть породжувала переходу права власності до майбутніх набувачів, якими є відповідачі по справі у силу принципу nemo plus iurіs transferre potest quam ipse habet (ніхто не може передати більше прав, ніж має).

Таким чином, на думку суду, витребуванням у таких відповідачів спірного майна не порушуватиметься принцип пропорційності втручання у їх право власності, тобто не покладає на таких осіб індивідуальний та надмірний тягар.

З огляду на наведене, суд вважає наявними правові підстави для задоволення позову в частині витребування у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради спірний об`єкт нерухомого майна, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності на об`єкт нерухомого майна, то в задоволені таких вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Так, пунктом 3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 р. цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому вимоги позивача про належність застосування саме такого способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав в частині належності права власності на спірне майно.

Отже, з урахуванням істотної зміни з 16 січня 2020 року і на час ухвалення судового рішення матеріально-правового регулювання спірних реєстраційних відносин суд зазначає, що єдиним ефективним способом захисту порушеного права позивача може бути лише скасування рішення державного реєстратора, однак таких вимог позивачем у позові не заявлялось.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду ВС від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19 стосовно того, що з 16.01.2020 р. такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав.

Відтак у задоволені позов у вказаній частині суд відмовляє оскільки такі названі вимоги не ґрунтуються на законі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.317, 319, 387, 388 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидоревич Валентина Азисівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій Вячеславович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсними правочинів, скасування записів про державну реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, - задовольнити частково.

2. Витребувати у ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.75, код ЄДРПОУ 26510514) 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

3. Витребувати у ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.75, код ЄДРПОУ 26510514) 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

4. В задоволені позовних вимог щодо припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме, квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності на об`єкт нерухомого майна відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь Дніпровської міської ради ( місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.75, код ЄДРПОУ 26510514) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан