Справа № 509/7001/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
судді Гандзій Д.М.
при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі № 509/7001/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2022 року заявник ОСОБА_1 , звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із заявою в якій просив суд розстрочити виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.05.2022 року по справі № 509/7001/21 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 79906,33 грн., вартості експертного авто товарознавчого дослідження пошкодженого автомобіля у розмір 3000 грн., моральної шкоди у розмірі 5000 грн., та судового збору у розмірі 908 грн., на загальну суму 88814,33 грн., на два роки до 01.08.2024 року рівними частками по 3700,60 грн., з 01.09.2022 року по 01.08.2024 рік, в зв`язку із перебуванням на військовій службі по захисту України просив розглядати вказану заяву без його участі, заява мотивована тим, що з 26.02.2022 року згідно наказу № 22 від 26.02.2022 року він призваний по мобілізації для проходження служби у ВЧ № НОМЕР_1 на посаду старшого стрільця першого стрілецького відділення стрілецької роти, де проходить службу в даний час, та отримує заробітну плату в розмірі 2820 грн., його дружина яка проживає з ним у сільській місцевості не має можливості працевлаштуватись, окрім того у них на утриманні мається неповнолітня донька ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в загальноосвітній школі, дохід який він отримує йде на оплату комунальних послуг та на утримання неповнолітньої доньки, ці всі обставини унеможливлюють виконання рішення суду в повному обсязі та поставлять його та членів його сім`ї у дуже скрутне матеріальне становище, та завдасть шкоди членам його сім`ї.
ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду клопотання в якому посилаючись на проходження військової служби в ВЧ № НОМЕР_1 , розгляд заяви просив проводити без його участі (а.с. 113, 114).

Представниця ОСОБА_2 , адвокат Ксенофонтова Г.І., в судове засідання не з`явилась про дату час та місце розгляду заяви була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, однак надіслала на адресу суду клопотання в якому просила суд в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити, враховуючи, що з травня 2022 року від нього жодної виплати на рахунок позивача здійснено не було, а тому вважала заяву безпідставною, разом з тим просила розгляд заяви проводити без її участі (а.с. 115, 116).

Дослідивши матеріали заяви, вважаю, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно із ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно ст. 435 ЦПК України розстрочення виконання рішення є правом суду, а не обов`язком.

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Крім того, пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача. Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14 липня 2020 року у справі № 908/1884/19.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси осіб і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення та розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Виходячи із вимог ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочення та розстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і у порядку, передбаченому чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим для виконання.

Таким чином, підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Судом встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду від 10.05.2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП : НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 79906,33 грн., вартість експертного авто-товарознавчого дослідження пошкодженого автомобілю у розмірі 3000 грн., моральну шкоду 5000 грн. та суму судового збору у розмірі 908 грн. В задоволенні решти позову відмовлено, рішення набрало законної сили 10.06.2022 року (а.с. 87-97).

Також судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , з 26.02.2022 року згідно наказу № 22 від 26.02.2022 року призваний по мобілізації для проходження служби у ВЧ № НОМЕР_1 на посаду старшого стрільця першого стрілецького відділення стрілецької роти, де проходить службу в даний час, та отримує заробітну плату в розмірі 2820 грн., що підтверджується довідкою командира ВЧ № НОМЕР_1 та витягом із наказу (а.с. 105, 106).
Узагальнюючи підстави наведені заявником у своїй заяві про розстрочення виконання рішення суду, вбачається, що вони ґрунтуються на наявності введеного на території України воєнного стану та матеріальному становищі заявника ОСОБА_1 .

Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України від 14.03.2022 за №133/2022, від 18.04.2022 за №259/2022 та від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні, в тому числі, з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені (ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Таким чином, враховуючи той факт, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку із воєнною агресією Російської Федерації проти України, а відповідач ОСОБА_1 , призваний по мобілізації та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старший стрілець першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу третьої стрілецької роти з 26.02.2022 року захищає державу від Російської агресії, а тому позбавлений можливості в цей час отримувати іншу заробітну плату.

При розгляді заяв щодо відстрочення/розстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відстрочення/розстрочення виконання рішення; наявність підстави для відстрочення/розстрочення має бути доведена боржником. Строки такого відстрочення/розстрочення мають знаходитись у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання відстрочення/розстрочення для повного виконання рішення суду. Надання відстрочки/розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

В даному випадку суд вважає, що заявником доведено існування у нього виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення, адже він дійсно призваний по мобілізації та проходить військову службу в ЗСУ, достатніх доходів на теперішній час відповідач не має, а ситуація військового стану в країні не сприяє належній можливості пошуку громадянами джерел отримання прибутків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду по цивільній справі № 509/7001/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/7001/21 від 10.05.2022 року, з моменту винесення ухвали суду щодо розстрочки виконання рішення, наступним чином:

- до 01.10.2022 року - 7401, 20 грн.

- до 01.11.2022 року - 7401, 20 грн.

- до 01.12.2022 року 7401, 20 грн.

- до 01.01.2023 року 7401, 20 грн.

- до 01.02.2023 року 7401, 20 грн.

- до 01.03.2023 року 7401, 20 грн.

- до 01.04.2023 року 7401, 20 грн.

- до 01.05.2023 року 7401, 20 грн.

- до 01.06.2023 року 7401, 20 грн.

- до 01.07.2023 року 7401, 20 грн.

- до 01.08.2023 року 7401, 20 грн.

- до 01.09.2023 року 7401, 20 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення в поряду ч. 6 ст. 259 ЦПК України.
Повний текст ухвали складено 15.09.2022 року.

Суддя Гандзій Д.М.