КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 520/2029/16-ц
Провадження № 2-п/947/49/22
УХВАЛА

05.09.2022 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., оглянувши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2020 року по цивільній справі №520/2029/16-ц за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Груп 2015», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватне підприємство «Прогрес-Риелт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремстрой Україна», Перша Одеська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу недійсним, припинення права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотечного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

01.09.2022 року на електронну скриньку суду надійшла заява від ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2020 року по цивільній справі №520/2029/16-ц за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Груп 2015», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватне підприємство «Прогрес-Риелт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремстрой Україна», Перша Одеська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу недійсним, припинення права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотечного договору недійсним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Оглянувши матеріали зазначеної заяви, суддя дійшла до наступного висновку.

Як вбачається в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №520/2029/16-ц за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Груп 2015», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватне підприємство «Прогрес-Риелт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремстрой Україна», Перша Одеська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу недійсним, припинення права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотечного договору недійсним.

За наслідком розгляду вказаної справи в частині первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», 17 вересня 2020 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення.

Порядок ухвалення рішення суду в заочному порядку врегульовано наступними положеннями ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Частиною першою статті 282 ЦПК України передбачено, що за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (ч. 4 ст. 287 ЦПК України).

Частинами другою та третьою статті 288 ЦПК України передбачено, що позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 1 статті 352 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Тлумачення вказаних дозволяє зробити висновок, що ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який виніс заочне рішення, за заявою відповідача).

При цьому апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Таким чином, процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який проводиться судом, що його ухвалив, і лише за письмовою заявою відповідача.

Однак, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, тобто в загальному порядку.

З матеріалів цивільної справи №520/2029/16-ц вбачається, що ОСОБА_1 не приймала участі по справі та не є відповідачем в цій справі, а відтак позбавлена права на оскарження вищевказаного заочного рішення в спеціальному порядку передбаченому ст. 284 ЦПК України для відповідача.

Статтею 285 ЦПК України передбачено, що до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 4 статті 185 ЦПК України передбачено, що крім цього, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Приймаючи, що заяву про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2020 року по цивільній справі №520/2029/16-ц, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності у системному розумінні вимог частини 1 статті 47 та пункту 1 частини 4 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України на подання заяви про перегляд заочного рішення по вказаній справі (не наділена процесуальним правом на подання заяви про перегляд заочного рішення), а тому така заява підлягає поверненню.

За приписами процесуального законодавства, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи на час вирішення спору, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не брала участі у справі, але вважає, що судом вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, то остання не позбавлена права на апеляційне оскарження заочного рішення в порядку встановленому чинним законодавством.

Разом з тим, суд одночасно зазначає про наступне.

Як вбачається, ОСОБА_1 вже двічі зверталась до суду з аналогічними за змістом заявами про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2020 року по цивільній справі №520/2029/16-ц, які ухвалами Київського районного суду міста Одеси від 26.07.2022 року та 09.08.2022 року були повернуті та залишені без розгляду, а також судом в кожному разі роз`яснювалось ОСОБА_1 , що вона не позбавлена права на апеляційне оскарження заочного рішення в порядку встановленому чинним законодавством.

Однак, не зважаючи на вищевказані постановлені судом ухвали, будучи з ними обізнаними, не користуючись процесуальним правом на їх оскарження у разі незгоди з постановленими судовими рішеннями, заявниця втретє звертається до суду з аналогічною заявою в супереч приписам Цивільного Процесуального Кодексу України.

У зв`язку з чим, суд звертає увагу заявниці, що частиною 2 статті 124 Конституції України проголошено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, що передбачено ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу.

Разом з тим, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Приймаючи вищевказані обставини та положення законодавства, суд розцінює дії заявниці з систематичного подання заяв про перегляд заочного рішення з метою оскарження заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2020 року по цивільній справі №520/2029/16-ц у не процесуальний спосіб, про що ОСОБА_1 неодноразово роз`яснено в ухвалах суду від 26.07.2022 року, 09.08.2022 року та цьому судовому рішенні, як зловживання процесуальними правами на звернення до суду.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_1 про необхідність утриматись від протиправних дій, оскільки вони можуть призвести до застосування судом заходів процесуального примусу.

Керуючись ст. 1, 2, 4, 44, 47, 185, 284-288, 352 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2020 року по цивільній справі №520/2029/16-ц за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Груп 2015», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватне підприємство «Прогрес-Риелт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремстрой Україна», Перша Одеська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу недійсним, припинення права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання іпотечного договору недійсним повернути заявникові.

На підставі ч.4 ст.44 ЦПК України попередити ОСОБА_1 про недопустимість зловживання процесуальними правами та утриматись від подальших дій з оскарження заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2020 року по цивільній справі №520/2029/16-ц у не процесуальний спосіб.

Роз`яснити заявникові, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд судового рішення у відповідності до вимог розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Калініченко Л. В.