Справа № 457/1038/21
провадження №2/457/54/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2022 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом та зняття з реєстрації місця проживання, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Трускавецька міська рада Дрогобицького району Львівської області,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Ощипка В.С.,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом та зняття з реєстрації місця проживання, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Трускавецька міська рада Дрогобицького району Львівської області. Позов мотивований тим, що вона є квартиронаймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира була надана їй та її дітям для проживання у 2008 році. Після укладення шлюбу з ОСОБА_2 вона надала право на реєстрацію його у квартирі. Так, на даний час у квартирі зареєстровані вона з сином ОСОБА_4 , та відповідач ОСОБА_2 та їх діти дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 . Внаслідок тривалого зловживання відповідачем спиртними напоями та частими словесними конфліктами і побоями, вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та такий між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач в квартирі практично не проживає, але час від часу з`являється в нетверезому стані та влаштовує скандали. А тому зазначає, що вона як відповідальний квартиронаймач має право вимагати усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою зважаючи на систематичні та довготривалі порушення правил співжиття відповідачем. А тому враховуючи норми ст. 116 Житлового кодексу УРСР та враховуючи притягнення відповідача до адміністративної відповідальності просить суд позбавити ОСОБА_2 права користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_2 та зняти його з реєстрації місця проживання.

Відповідачем ОСОБА_2 на позовну заяву подано відзив, в якому зазначає, що позовні вимоги підтверджені обставинами, які не відповідають дійсності. Так, він з позивачкою тривалий час проживав разом, після чого зареєстрували шлюб і зареєструвався у 2012 році в квартирі АДРЕСА_2 . Через постійні непорозуміння та те, що позивачка провокувала скандали для того щоб викликати поліцію, він зловживав спиртними напоями. Вподальшому захворів, проте на той час його дружина ОСОБА_1 залишила його без жодної допомоги, знущалась і не викликала швидку допомогу, натомість подала на розлучення. Зазначає, що оскільки він не піднімав трубки бо був в лежачому стані, приїхала його сестра та викликала швидку медичну допомогу та вже більше семи місяців опікується ним. Дружина на той час сказала, що не бажає проживати з ним і в помешкання його не пустить. Зазначає, що іншого житла окрім вказаної квартири в якій він зареєстрований у нього немає. Фактично з грудня 2020 і по даний час він немає доступу в помешкання. Відповідачка бажає зняти його з реєстрації у вказаній квартирі та самостійно здійснити приватизацію.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Зазначила, що квартира АДРЕСА_2 позивачці ОСОБА_1 , згідно рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 26 травня 2010 року №119 переведено із службового в житлове приміщення, і ОСОБА_7 (на той момент прізвище позивачки) разом із постійно проживаючими 4 особами, яка постійно проживає з 1999 року надано дозвіл здійснити реєстрацію у вказаному житлі з її дітьми - дитина від першого шлюбу та двома дітьми від другого шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Після укладення шлюбу з відповідачем, він був також прописаний у вказаній квартирі. Проте за час проживання у квартирі його поведінка стала асоціальною внаслідок зловживання алкогольними напоями. Додатково наголосила, що суть позовної заяви зводиться не до зняття з реєстрації відповідача у зв`язку з тривалою відсутністю у житлі а саме його протиправна поведінка, що унеможливлює спільне проживання з ним позивачкою. Тобто саме асоціальна поведінка є підставою для позбавлення ОСОБА_2 права користування квартирою та зняття його з реєстрації. Така протиправна поведінка підтверджується неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів позивачкою щодо поведінки відповідача.

Представник відповідача адвокат Ощипок В.С. у судовому засіданні заперечив щодо позовної заяви та підтримав доводи зазначені у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що твердження сторони позивача про те що було неодноразове звернення до правоохоронних органів проте ніхто не виключає того, що ці конфліктні ситуації, які були підставою для вживання алкогольними напоями, були навмисно спровоковані позивачкою з подальши наміром позбавити його права користування на квартиру, так як жодної банальної допомоги ОСОБА_2 йому позивачка не надавала а навпаки залишила в безпорадному стані. Сторона позивача просить суд позбавити відповідача права користування квартирою з підстави систематичної неправомірної поведінки, проте підставою для позбавлення користування особою майна згідно вимог чинного законодавства може бути лише свідома поведінка такої особи яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Тобто сторона позивача має довести суду що саме умисні дії та неналежна поведінка відповідача є підставою для зняття його з реєстрації. Окрім цього вказує, що сторона позивача посилається на докази яких немає у справі, наприклад щодо наявності рішення виконавчого комітету Трускавецької міської ради №119 та посилається на Акти про фактичне проживання від березня, травня та червня, однак Акту від червня немає.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета в судове засідання не з`явилася, проте подала в канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі. Покладається на думку суду.

Позивачка ОСОБА_1 допитана у судовому засіданні як свідок пояснила, що відповідач вів асоціальне життя, через зловживання спиртними напоями. Діти не хочуть спілкуватися з ним, адже він створював постійні конфлікти і піднімав руку на дітей. Житлову квартиру вона зайняла самостійно в 1999 році, в цій квартирі нічого не було, він нічого не купляв в квартиру. Після побиття ОСОБА_2 дитини вона не розлучалась з ним, бо було шкода чоловіка. Коли він захворів і перебував в лікарні подала на розлучення, бо вже не було сил терпіти таке відношення.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

В силу ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 29 січня 2021 року було розірвано.

Згідно паспорту громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 КС 795948, місце її проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 25 червня 2021 року №256, що видана ОСОБА_1 , про те, що за адресою: АДРЕСА_1 склад зареєстрованих осіб складає: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Позивачка, звернувшись до суду з позовною заявою, стверджує, що відповідач веде асоціальний спосіб життя та систематично порушує правила співжиття шляхом вчинення правопорушень, а також, що він після розірвання шлюбу тривалий час не проживає в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно вимог ст. 156 ЖК України, відповідно до яких члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником.

Згідно зі ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Положеннями статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З долучених до позовної заяви Актів про фактичне проживання від 11 березня 2021 року та 12 травня 2021 року, видані ОСОБА_1 , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що разом з нею проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 є зареєстрованим, але фактично не проживає у вказаному житлі.

Проте, з Довідки КНП «Трускавецька міська лікарня» від 13 січня 2021 року, яка міститься в матеріалах справи №457/926/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та яка оглянута в судовому засіданні, що видана ОСОБА_2 , про те, що він з 01 грудня по 17 грудня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні лікарні. В довідці вказано, що хворий не ходить, сидить з підтримкою, не розмовляє, але розуміє мову.

Після перебування на лікуванні та до сих пір догляд за ОСОБА_2 здійснює його сестра ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_1 , яка на той момент була його дружиною, відмовилась допомагати відповідачу у догляді, що не заперечила сама позивачка. Тобто, відповідач фізично не міг перебувати у спірній квартирі.

Окрім цього, за клопотанням позивачки, на адресу суду скеровано матеріали щодо неправомірної поведінки ОСОБА_2 , з яких вбачається рапорт ст. інспектора Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області від 12 травня 2018 року щодо заяви ОСОБА_1 від 12 травня 2018 року щодо сімейної сварки з чоловіком. За результатом проведено профілактичну бесіду.

Також, в скерованих матеріалах міститься довідка про результати перевірки за зверненням ОСОБА_1 (ІТС ІПНП №3280 від 25 грудня 2020 року) від 25 грудня 2020 року щодо дій ОСОБА_9 сестри її чоловіка ОСОБА_2 , де вказано, що ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення відсутні.

Пунктом 17 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Статтею 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачені спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству, до яких належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Отже твердження позивачки про систематичне притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не знаходить свого підтвердження, оскільки матеріали справи не містять підтверджуючих доказів про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності чи вжиття до нього заходів попередження та позивачкою не долучено таких.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Кривіцька і Кривіцький проти України , в контексті вказаної Конвенції поняття житло не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) зауважила, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Розглядаючи питання про припинення права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 проживав з позивачкою у спірній квартирі як чоловік позивачки ОСОБА_1 і був зареєстрований там з 2012 року, безперервно користувався вказаним житлом на протязі майже десяти років, у нього відсутнє будь-яке інше житло, як на праві власності, так і на праві користування, та наявність перешкод з боку позивачки, а саме заміна замків та не надання ключів від будинку порушує його право займати житло.

Стороною позивача не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 отримала квартиру за адресою АДРЕСА_1 , а сама по собі наявність реєстрації за цією адресою не підтверджує того, що квартира перебуває у її власності. Окрім цього, позивачкою не заперечувався факт самозаймання нею вищевказаної квартири.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

А тому, покликання позивача, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 практично не проживає та систематично порушує правила співжяття, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Щодо позовної вимоги про зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстрації, слід зазначити таке.

Порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтею 7 якого передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється (серед іншого) на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи те, що правовим наслідком визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття такої з реєстрації місця проживання, відтак позов в частині зняття з реєстрації теж не може бути судом задоволений.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом та зняття з реєстрації місця проживання, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Трускавецька міська рада Дрогобицького району Львівської області - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: В. І. Марчук