Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.02.2021 посвідченого державним нотаріусом дев`ятої Київської державної нотаріального округу Фроловою А.О. на законних підставах проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні станом на 09.03.2021 в квартирі за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано п`ять осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як зазначає позивач, відповідачі з моменту реєстрації в даній квартирi жодного дня не проживали, особистих речей в квартирі не мають, за комунальні послуги не сплачують, а постійно проживають за іншою адресою, яка їй не відома. Факт не проживання підтверджується актом про не проживання від 03.03.2021.

Вказує, що за останні декілька років вiдповiдачі жодного разу не з`являлись до квартири за місцем реєстрації, при тому, що позивач не створювала перешкоду праві користування житлом відповідачам, всі матеріальні надбання в цій квартирі належать позивачу. Також зазначає, що на неї покладено обов`язки з утримання житла, протягом усього часу вона оплачує рахунки по житлово-комунальним послугам. Вказує, що окрім цього, вона втрачає право на отримання житлової субсидії, оскільки не має фізичної можливості надати Відділу управління праці та соціального захисту населення відомості щодо персональних даних відповідачів, зокрема декларацію.

Враховуючи наведене, просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПІ НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов.

На адресу суду повернулися конверти із копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви, що направлялися відповідачам.

На день ухвалення рішення відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини та відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно із ст. 4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 22.02.2021 укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченому державним нотаріусом дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованому в реєстрі за №457, ОСОБА_1 прийняла в дарунок належну ОСОБА_4 на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 14827931 від 11.05.2021, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 14827927 від 11.05.2021, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

У матеріалах справи міститься акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 03.03.2021, складений та підписаний мешканцями будинку (сусідами) - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , засвідчений майстром т/д № 3 - ОСОБА_9 та завірений печаткою Житлово-експлуатаційної дільниці № 903, відповідно до якого мешканці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за адресою: АДРЕСА_2 з моменту прописки і по теперішній час.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивачем надано докази, що містяться в матеріалах справи, тому суд розглядає її за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Позивач, на підтвердження своїх вимог надала суду копію акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 03.03.2021, складений трьома особами (вказані як мешканці цього будинку), з якого вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі за адресою АДРЕСА_2 не проживають з моменту прописки і по теперішній час, підписаний трьома особами, мешканцями будинку зазначеного будинку, а також майстром тех. дільниці та начальником ЖЕД-903 Л.Чернишенко.

Суд оцінює такий єдиний доказ критично, оскільки з нього не вбачається, яким чином на момент звернення до суду було встановлено факт не проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі з моменту прописки і на момент складання акту про не проживання особи за місцем реєстрації 03.03.2021, протягом року до звернення позивачем до суду з позовом, а також факт не користування відповідачами квартирою.

Будь-яких інших доказів стосовно не проживання відповідачів у спірній квартирі понад один рік позивачем суду не надано.

Суд вважає, що акт від 03.03.2021 як єдиний наданий доказ на підтвердження заявлених вимог, не є достатньою та безумовною підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 150Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 328, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 259, 263- 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.А.Усатова