Ухвала

31 серпня 2022 року

місто Київ

справа № 760/1069/21

провадження № 61-7765ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Погрібного С. А., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 липня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційній банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 285,28 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 липня 2022 року рішення суду першої інстанції змінено в частині відмови в задоволенні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості зі сплати прострочених відсотків за користування кредитом, оскільки позивач не довів, що саме витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, якими позивач обґрунтовував зазначену заборгованість, ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, апеляційний суд зазначив, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути заборгованість в розмірі 13 119,11 грн, яка утворилася станом на 29 грудня 2020 року, проте, відповідно до наданого ним розрахунку заборгованості, сформованого станом на 31 березня 2019 року, заборгованість відповідача за тілом кредиту станом на 30 червня 2017 року становить 0,00 грн, станом на 31 липня 2017 року - 0,00 грн.

Останнім днем дії карток, що були випущені на виконання умов договору від 15 липня 2013 року є: № 714293 - 30 червня 2017 року, № 014376 - 31 липня 2017 року. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що платіжні картки: № НОМЕР_3, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 банк видав відповідачу саме на виконання та (або) пролонгацію кредитного договору від 15 липня 2013 рок.

Установивши, що отримані відповідачем кошти за договором від 15 липня 2013 року повернуті відповідачем в добровільному порядку, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 липня 2022 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За правилом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481,00 грн.

Предметом позову у цій справі є вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 285,28 грн.

Отже, ціна позову у цій справі складає 16 285,28 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00*100=248 100,00).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а», «в» частини третьої статті 389 ЦПК України.

Право на касаційне оскарження у малозначній справі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтовувало тим, що порушене у ній питання стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявником не зазначено в чому полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчоїпрактики. Фактично доводи заявника зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, власного тлумачення застосування норм права у конкретній справі, а також необхідності переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.

Також заявник посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, проте, касаційна скарга не містить жодних доводів, у чому полягає винятковість значення цієї справи для заявника та становить значний суспільний інтерес.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд встановив відсутність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що дають право на оскарження судових рішень у малозначних справах.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від

07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 липня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик С. О. Погрібний В. В. Яремко