Справа № 727/5515/22
Провадження № 2/727/1344/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Мамчина П.І.

при секретарі Грицик Н.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

Встановив:

В липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,що 31.05.2008 року ним було підписано заяву №106738615 про надання та використання платіжної картки «Банк Руский Стандарт» №395/980/011460031/17. Після підписання вказаної заяви йому було видано платіжну кару із встановленим кредитним лімітом.

28.07.2021 року ТОВ «Смартфінанс», якому було відступлено право грошової вимоги боргового зобов*язання правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт», АТ «Банк Форвард» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. та отримав виконавчий напис про звернення стягнення на кошти в розмірі 20637,05 грн.

25.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. було відкрито виконавче провадження №66605843 про стягнення з нього на користь ТОВ «Смартфінанс» 20637,05 грн. згідно виконавчого напису.

Вважає виконавчий напис №19074 від 28.07.2021 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні нотаріус не дотримався умов, за якими він може бути виконаний, зокрема відсутні розрахункові документи, які підтверджують період нарахування суми заборгованості, виконавчий напис вчинений поза межами трирічного строку позовної давності, боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість.

Також зазначає, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано оригіналу нотаріального посвідченого договору, первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, а тому були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірним.

Просить визнати виконавчий напис №19074 від 28.07.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з нього заборгованості на користь ТОВ «Смартфінанс» таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Ухвалою судді Шевченківського райсуду м. Чернівці від 11 липня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08.08.2022 року на адресу суду надійшов від представника відповідача ТОВ «Смартфінанс» відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не визнає, виходячи з наступного. Стягувач надав нотаріусу не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а і виписки по рахунку, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», що доводило безспірність вимог банку. ТОВ «Смартфінанс» на момент звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису надало всі передбачені законом документи (оригінал кредитного договору, розрахунок заборгованості, виписки по особовим рахункам, вимогу про усунення порушень. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, та нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов*язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, тим паче не повинен повідомляти боржника про стан заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що нотаріус вчинив виконавчий напис відповідно до закону. Щодо судових витрат на правничу допомогу, то вказав, що позивач не надав суду достатньо доказів, які б підтверджували витрати на правничу допомогу. Просить в задоволення позову відмовити. Розгляд справи провести без участі представника відповідача.

19.08.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначила, що представник відповідача до відзиву надав виписку по рахунку з назвою розрахунок заборгованості. Однак розрахунок заборгованості повинен містити в собі періоди нарахувань відсотків, відсоткову ставку та суми тіла кредиту, на які нараховуються ці відсотки. Проте такого розрахунку заборгованості відповідачем не надано. Також з відзивом не надано доказів, що нотаріус пересвідчився в тому, що боржник був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, оскільки суду надано тільки саму вимогу без доказів її направлення та отримання позивачем. Також не надано доказів того, що відповідач пропустив строк позовної давності із звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріального посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Кредитний договір №106738615 від 31.05.2013 року не посвідчений нотаріально, а отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи, що при вчиненні виконавчого напису 28.07.2021 року нотаріус не пересвідчився у безспірності пред*явленої до стягнення заборгованості, не витребував необхідних документів у стягувача, а тому просить позов задовольнити. Крім того, надала суду розрахунок витрат, пов*язаних з розглядом справи, договір про надання правничої допомоги, рахунок, квитанції, акт виконаних робіт та просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. та витрати на правничу дорогу в сумі 11934,00 грн.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали, просили задовольнити. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 11934,00 грн.

Представник відповідача ТОВ «Смартфінанс» в судове засідання не з`явився, у відзиві просив провести розгляд справи у відсутності представника, відповідно до поданого відзиву.

Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Судом встановлено, що відповідно до заяви №106738615 від 31.05.2008 року ПАТ «Банк Руский Стандарт» надав ОСОБА_1 платіжну карту №395/980/011460031/17 із встановленим кредитним лімітом (а.с.9-10).

28.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинений виконавчий напис №19074 про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №106738615 від 31.05.2008, укладеного між ним та ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», від якого було здійснено відступлення права грошової вимоги боргового зобов*язання ТОВ «Смартфінанс», заборгованості за період з 02.08.2018 року по 01.06.2021 року у розмірі 19537,05 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 13480,56 грн., заборгованість за процентами 5606,49 грн., плата за пропуск мінімальних платежів 450,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача в розмірі 1100,00 грн. (а.с.13).

За вказаним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. 25.08.2021 року було відкрито виконавче провадження №66605843 (а.с.14).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», а також Законом України «Про захист прав споживачів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

Зокрема, за змістом ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника.

Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц).

В постанові Верховного Суду (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Згідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р., для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17.

Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення стягувачем боржника про порушення кредитних зобов`язань. Позивач у позовній заяві зазначає, що стягувач взагалі не надсилав йому вимогу про усунення порушень умов договору. Крім того, ТОВ «Смарфінанс», звертаючись до приватного нотаріуса за виконавчим написом, не надало підтвердження про отримання позивачем вимоги про сплату боргу, тому позивач був позбавлений можливості дізнатись про наявність такої вимоги, надати на неї свої заперечення та перевірити підстави виникнення цієї вимоги.

Наданий відповідачем розрахунок заборгованості не містить в собі періоди нарахувань відсотків, відсоткову ставку та суми тіла кредиті, на які нараховуються ці відсотки. Також не надано відповідачем доказів, що нотаріус пересвідчився в тому, що боржник був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, оскільки надана суду вимога без доказів її направлення та отримання позивачем, а тому і немає підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед товариством, а також розмір процентів за користування кредитними коштами, зазначених у виконавчому написі, є безспірним.

Окрім того, суд також враховує, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин»; 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Саме до таких висновків про застосування зазначеної норми права дійшов Верховний суд у постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18.

Як було встановлено судом, серед документів наданих товариством нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній.

Кредитний договір №106738615 від 31.05.2008 року не посвідчений нотаріально, а отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Таким чином, станом на 28.07.2021 року у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості, що виникла за кредитним договором №106738615.

На підставі вищевикладеного, та приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не подано до суду жодних належних доказів щодо спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №19074, вчинений 28.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Смарфінанс» заборгованості в загальному розмірі 20637,05 грн.

Зазначений виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі й з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та пп. 3.1, 3.3 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом і не може бути змінений домовленістю сторін.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Згідно п. 3.4 Глави 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як зазначалося раніше, договір №106738615 був укладений 31.05.2008 року, відповідач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису 28.07.2021, при цьому стягнення було здійснено за період з 02.08.2018 року по 01.06.2021 року, де максимальний строк кредитування відповідно до п.2.1.1 заяви № 106738615/ДБО визначено 36 місяців (а.с.11-12).

Відтак, відповідачем було пропущено строки давності для звернення із заявою про вчинення виконавчого напису.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Згідно пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до судового вирішення спору.

Відповідно до ч.1 та ч.3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до судового вирішення спору.

Відповідно до ч.1 та ч.3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладають у разі задоволення позову на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема квитанції про сплату судового збору за подання позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. (а.с.1).

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 у справі № 727/5515/2 була адвокат Бабічук А.С., яка діяла на підставі ордеру серії СЕ № 1045512 та договору про надання правової допомоги №27 від 21.06.2022 року (а.с.20, а.с.89-94).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 адвокат Бабічук А.С. надала акт виконаних робіт від 21.06.2022 року, рахунок від 05.09.2022 року, з якого слідує, що на виконання умов договору адвокат Бабічук А.С. надала ОСОБА_1 юридичні послуги на загальну суму 11934,00 грн. (а.с.88, 95-99).

Згідно з квитанціями адвокат Бабічук А.С. прийняла від ОСОБА_2 на виконання вимог договору про надання правової допомоги грошові кошти в сумі 11934,00 грн. (а.с.96-97).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Виходячи з вимог закону, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме: витрат на правову допомогу в сумі 11934,00 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.18 ЦК України, ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., ст.ст.4, 5, 10, 18, 80, 89, 133,141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем 28.07.2021року, що зареєстрований у реєстрі за №19074, про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості за кредитним договором №106738615 від 31.05.2008 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс»(), в загальній сумі 20637,05 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс»() на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев*яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс»() на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на професійну (правничу) допомогу в розмірі 11934 (одинадцяти тисяч дев`ятсот тридцять чотири) гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Чернівців або безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 09.09.2022 року.

СУДДЯ П.І.МАМЧИН