Номер провадження: 22-ц/813/4800/22
Справа № 492/955/21
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н. Д.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 28 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

До Арцизького районного суду Одеської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка передана судді Гусєвій Н.Д. згідно з Реєстром судових справ і матеріалів, переданих на розгляд головуючому судді, - 14 вересня 2021 року.

Як вбачається з позовної заяви, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яке є правонаступником ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»), звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 86878,24 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між ПАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є позивач, і відповідачем 21 лютого 2018 року було укладено заяву про приєднання № 1331052 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). В подальшому, між ПАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є позивач, і відповідачем 09 вересня 2020 року було укладено заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно умов якого ПАТ «Ощадбанк» надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 75000,00 грн. у вигляді відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку відповідача, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001 % річних за користування кредитними коштами, у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду, протягом якого процентна ставка складає 0,001 % річних за користування кредитними коштами, які сплачуються щомісячно згідно умов Договору. ПАТ «Ощадбанк» повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 08 липня 2021 року перед позивачем виникла заборгованість за основним боргом (кредитом), процентами за користування кредитом, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, яка склала загальну суму 16626,03 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості по вищевказаному договору, що є порушенням прав позивача.

Пред`явлена позовна заява в силу ч. 1 ст. 185 ЦПК України ухвалою судді від 16 вересня 2021 року була залишена без руху, оскільки вона була подана з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України, тому що до позовної заяви не додано документів (статуту юридичної особи, довідки ЄДРПОУ, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, тощо), на підтвердження цивільної процесуальної правоздатності позивача, як юридичної особи. Також, в матеріалах поданої позовної заяви відсутні документи (копія наказу про призначення, контракт), що посвідчують службове становище і повноваження голови правління АТ «Ощадбанк» Пишного А.Г., зокрема, підписувати довіреність на відповідних осіб на представництво інтересів позивача в судах. Крім того, позовну заяву підписано адвокатом Ногай Д.С., однак до матеріалів справи не додано доказів, що Ногай Д.С. є адвокатом (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката, тощо). В позовній заяві не зазначено не зазначено обставин та доказів, які підтверджують: здійснення позивачем банківських операцій (ліцензія); факт отримання кредиту (платіжні документи, що засвідчують отримання відповідачем суми кредиту); розмір встановленого кредитного ліміту на момент укладення кредитного договору (довідка із зазначенням дати встановлення та розміру встановленого кредитного ліміту); видачі та отримання відповідачем платіжної картки, її номер, строк дії картки (строку кредитування), а також її подальшого можливого перевипуску із наданням відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин; повернення відповідачем суми кредиту (платіжні документи, що засвідчують повернення відповідачем суми кредиту); несвоєчасного повернення позичальником суми кредиту; сплати позичальником відсотків на суму кредиту повністю або частково; періоду прострочення сплати відсотків на суму кредиту. До позовної заяви додані документи, які не засвідчені належним чином, без зазначення про наявність у позивача або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Також, було звернено увагу позивача на те, що від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, який як і позивач має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені та з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Для усунення недоліків позовної заяви судом був установлений строк в десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення позовної заяви без руху від 16 вересня 2021 року.

На виконання ухвали від 16 вересня 2021 року про залишення позовної заяви без руху представником позивача 27 вересня 2021 року подано до суду додаткові пояснення у справі, згідно яких недоліки позовної заяви, на які вказано в ухвалі від 16 вересня 2021 року, не виправлені та надані представником письмові додаткові пояснення не відповідають вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки зазначеною ухвалою було визначено порядок усунення недоліків, тобто шляхом подання позовної заяви у вигляді окремого документу з виправленими недоліками.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 28 вересня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалу суду першої інстанції вмотивовано тим, що недоліки позовної заяви, на які було вказано в ухвалі від 16 вересня 2021 року, не виправлені, оскільки не було надано суду позовної заяви в новій редакції, з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства України щодо форми та змісту позовної заяви.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 18.10.2021 року Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 28 вересня 2021 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява подана з дотриманням вимог процесуального законодавства а судом першої інстанції не зазначено у чому конкретно полягали недоліки позовної заяви.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку, судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. п. 1, 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки позовної заяви, на які було вказано в ухвалі від 16 вересня 2021 року, не виправлені, оскільки не було надано суду позовної заяви в новій редакції, з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства України щодо форми та змісту позовної заяви.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, судом першої інстанції було обмежено позивача у доступі до правосуддя та застосовано надмірний формалізм при розгляді справи.

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

З приводу вказаного питання Європейський суд з прав людини висловив у справі «Чуйкіна проти України» свою позицію, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції «Право на справедливий суд», забезпечують кожному право звертатися до суду із позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (п. 50 рішення ЄСПЛ в справі «Чуйкіна проти України»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Тому, судді повинні уникати надмірного формалізму під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі, адже суди помилково визнають такими, що дають підстави для повернення позовних заяв ті обставини, зокрема, щодо незазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору; не наведення попереднього (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відсутність власного підтвердження позивачем про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, підстави звільнення позивача від сплати судового збору, тощо, адже зазначені обставини можуть бути з`ясовані судом на наступних стадіях процесу.

Тому твердження суду першої інстанції в ухвалі про те, що позивач у встановлені строки не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, на думку колегії суддів, з врахуванням наданих скаржником доказів, є надмірним формалізмом, який не може бути підставою недопущення позивача до суду.

За таких обставин, відповідно до ст. 379 ЦПК України, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 268, ст. 374, 379, 382, 381-389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити.

Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 28 вересня 2021 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст Постанови складено 13 вересня 2022 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С. О. Погорєлова

А.П. Заїкін