Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3229/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі головуючий Леньо В.В., секретар судового засідання Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності у порядку розподілу майна колишнього подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності у порядку розподілу майна колишнього подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони з 12.09.1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу ними був придбаний незакінчений будівництвом житловий будинок в АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі-продажу від 22.05.2007 року, власником вказаного житлового будинку виступив відповідач ОСОБА_2 . За час проживання у шлюбі, разом з відповідачем вони завершили будівництво вказаного житлового будинку.

В подальшому, рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10.05.2022 року, шлюб між сторонами розірвано.

Станом на час звернення до суду у позивача виникла необхідність визнати вказаний житловий будинок об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зіславшись на вище викладені обставини, просила їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, подала заяву, згідно якого заперечень до позову не має, просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом перевірено, що заява ОСОБА_2 про визнання позову не суперечать Закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Суд, дослідивши здобуті та перевірені в підготовчому судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 12 вересня 1998 року Рахівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, за актовим записом №69.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10.05.2022 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 22.05.2007 року, посвідченого Державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 придбав незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 .

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» № 291 від 19.05.2022 року, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , будівництвом завершений.

Так, згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно вимог частини першої ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. З ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року, №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Домовленості про розмір часток у спільній сумісній власності між сторонами не досягнуто, тому в силу норм закону кожному з сторін належить 1/2 житлового будинку.

Якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити події у натурі майна, що перебуває у спільній власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

В абзаці 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Жодних обставин, які би перешкоджали визнати будинок спільною сумісною власністю, не існує. Факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Оскільки будинок був перебудований за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя.

Виходячи зі змісту частин першої і другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що будинок набутий сторонами під час шлюбу, джерелом їх набуття є спільні сумісні кошти, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Керуючись ст.57, 60, 69, 70 СК України, ст.141, 142, 200, 206, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 05.09.2022 року. Повний текст рішення виготовлено 07.09.2022 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо