ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2253/22 Справа № 203/5439/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 30 листопада 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір DND0AK03115292, за яким остання отримала кредит в розмірі 10 272,28 доларів США на термін до 30 листопада 2010 року, та зобов`язалась повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування ними. Також в забезпечення виконання зобов`язання за договором DND0AK03115292 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Своїх зобов`язань відповідачі не виконують.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 3 515,82 доларів США, що за курсом 25,59 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 жовтня 2016 року складає 89 969,83 грн. за кредитним договором DND0AK03115292 від 30 листопада 2005 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване недоведеністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачка підтвердили факт укладення кредитного договору, а факт отримання кредитних коштів не спростувала. Крім того, апелянт вказує, що банківська виписка, яка має статус первинного документу підтверджує факт отримання кредитних коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором DND0AK03115292 від 30 листопада 2005 року у розмірі 89 969,83 грн..

Згідно доводів позовної заяви, 30 листопада 2005 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір DND0AK03115292 від 30 листопада 2005 року.

Банк зазначає, що у порушення виконання умов вказаного договору за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 89 969,83 грн..

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що до позовної заяви в якості доказів надано копію кредитного договору DNDAU03115292 від 30 листопада 2005 року, копію розпорядження DNDAU03115292 про надання кредиту від 30 листопада 2005 року, копію договору поруки DNDAU03115292 від 30 листопада 2005 року.

Встановивши відсутність письмових доказів на підтвердження факту укладення договору DND0AK03115292 від 30 листопада 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , за яким позивач хоче стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 89 969,83 грн., - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта в скарзі про те, що відповідачка підтвердили факт укладення кредитного договору, а факт отримання кредитних коштів не спростувала, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Позивач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції на підтвердження позовних вимог не надав належних та допустимих доказів.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-201130/5386 від 04.12.2020 р. АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що 29.04.2009 року був укладений договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № DND0AU03115292 від 30.11.2005 року укладеним з ОСОБА_1 з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус».

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року у АТ КБ «ПриватБанк» було витребувано належним чином завірені докази, а саме: договір відступлення права вимоги укладений АТ КБ «ПриватБанк» з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» 29.04.2009 року за кредитним договором № DND0AU03115292 від 30.11.2005 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Алєєвою (Дудніковою).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року у ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» було витребувано належним чином завірені докази, а саме: договір відступлення права вимоги укладений АТ КБ «ПриватБанк» з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» 29.04.2009 року за кредитним договором № DND0AU03115292 від 30.11.2005 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 ..

Банком зазначену ухвалу не виконано, витребувані докази суду надано не було, а отже апеляційний суд позбавлений можливості перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі, правові підстави звернення позивача до суду з цим позовом.

Крім того, колегія не може взяти до уваги, долучену до апеляційної скарги банківську виписку, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами 1-3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Банком в апеляційній скарзі не наведено жодних поважних причин неподання відповідної виписки по рахунку до суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає за необхідне не брати до уваги вказаний доказ.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, - зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко