Справа № 745/178/22
Провадження № 2/745/115/2022
Р І Ш Е Н Н Я
07.09.2022 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Данькова О.М., за участі секретаря судового засідання Петрикій І.Ю., прокурора Селюх Ю.М., представника позивача Загальця О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Сосниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури, ,
Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 27 березня 2020 року вона була визнана невинуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та виправдана у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене нею.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 03 вересня 2020 року вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 27 березня 2020 року, яким за ч. 2 ст. 194 КК України її було виправдано у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, залишений без змін.

Верховним Судом справа не розглядалась, державним обвинувачем касаційна скарга на судові рішення не подавалась. Згідно з ч. 2 ст. 1176 Цивільного кодексу України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Тому, вона має право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури. Представник позивача Загалець О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі, розгляд справи провести за його відсутності. Представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури Селюх Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача головного управління Національної поліції в Чернігівській області в судове засідання не з`явився, надавши відзив та письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, з якого вбачається повне невизнання позовних вимог. Суд, заслухавши сторони та дослідивши письмові докази в справі прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2019 року СВ Сосницького ВП Менського РВП УМВС України в Чернігівській області по кримінальному провадженню №0000232 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України, (а.с. 84-86). 25.11.2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000232 від 03.10.2019 року відносно ОСОБА_1 був направлений до Сосницького районного суду, (а.с. 1). Вироком Соснцького районного суду Чернігівської області від 27.03.2020 року ОСОБА_1 визнана невинуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та виправдана у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою, (а.с.139-144). 27.04.2020 року начальником Сосницького відділу Менської місцевої прокуратури було подано апеляційну скаргу на вирок Соснцького районного суду Чернігівської області від 27.03.2020 року, (а.с.150-156). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03.09.2020 року апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення виправдувальний вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 27.03.2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін, (а.с. 202-209). Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст.ст. 1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду» громадянину відшкодовується моральна шкода. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Відповідно до Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина другастатті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є відповідачі. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16). Згідно з Положенням про Державне казначейство, затвердженим постановою КМУ від 21.12.2005 року №1232 Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету, проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Отже, відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", провадиться за рахунок коштів Державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що саме з Державного бюджету України необхідно стягнути шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача заподіяну йому моральну шкоду. Враховуючи викладене та те, що вироком суду позивача було визнано невинним у вчиненні інкримінованого злочину, суд приходить до висновку, що повідомлені їй підозра та обвинувачення були незаконними, а відтак вона потерпала від незаконного переслідування, в тому числі зазнала і моральних страждань на які послається в позовній заяві, а тому на підставі наведених више норм законодавства вправі вимагати від Держави відповідного відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування суд, за обставин справи, виходить з мінімального розміру визначеного Законом. Доводи позивача про збільшення такого розміру, суд визнає непереконливими. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував під слідстов та судом з 32.10.2019 року (день повідомлення про підозру) по 03.09.2020 року (дата набрання виправдовувальним вироком суду законної сили), тобто 10 повних місяців. Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" з 1 січня 2022 року (на час вирішення справи судом) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 6500,00 грн. Отже позивачу на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, з Державного буджету України має бути сплачено 65000 грн. (10 х 6500). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено витрати на правничу допомогу та порядок їх розподілу між сторонами та стягнення. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Повноваження адвоката ЗагальцяО.М. підтверджені договором про надання правової допомоги від 24.12.2021 року та ордером серії ЧН №075086, (а.с. 20, 23). Із попереднього розрахунку сум судових витрат на правову допомогу від 06.06.2022 року вбачається, що попередній розрахунок становить 12500 грн. Згідно з квітанціями від 29.01.2020 року 24.07.2020 року Клієнтом сплачено 11000 грн, та 10000 грн., відповідно, (а.с.21-22). Згідно з актом виконаних робіт від 07.09.2022 року всього виконано робіт (надано послуг) на суму 14000 грн., яка сплачена Клієнтом Адвокату, квитанції до прибуткового касового ордера від 05.06.2022 року та 20.08.2022 року, (а.с. 149-151). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що відшкодування понесених адвокатських витрат у сумі 35000 грн. не відповідає критеріям розумності, співмірності, та підлягає зменшенню та стягненню з відповідача в розмірі 20000 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 55, 56 Конституції України, керуючись ст.ст.15,16,23,1167,1176 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81,141, 258, 259,263-265, 268, 273, 352,354-355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури задовольнити частково. Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 65000 грн. (шістдесят п`ять тисяч) на відшкодування моральної шкоди та 20000 грн, (двадцять тисяч) на відшкодування понесених адвокатських витрат шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Судові витрати в справі віднести на рахунок держави. Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 . знаходження: Відповідачі: Державна казначейська служба України, місце знаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, ; Чернігівська обласна прокуратура, місце знаходження:14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 9; ; Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, місце знаходження: 14000, м. Чернігів, проспект Перемоги, буд. 74, .

Суддя О.М.Даньков