УХВАЛА

07 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 199/4535/20

провадження № 61-188св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Банк "Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державна іпотечна установа,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 січня 2021 року ОСОБА_3 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної іпотечної установи, третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним кредитного договору.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 01 грудня 2005 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ТОВ Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладений кредитний договір № 148/05-ФЛ/04, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 35 700 доларів США зі сплатою 12% річних та строком повернення до 30 листопада 2025 року.

За умовами пункту 4.7 кредитного договору позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих кредитних ресурсів. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів.

Додатковою угодою від 25 липня 2007 року № 1 до пункту 4.7 кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих кредитних ресурсів, згідно пункту 2.1 цього договору в розмірі, починаючи з вересня 2007 року розмір щомісячної комісійної винагороди складатиме 0,19 %, що становить 342 грн 54 коп. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць.

Відповідно до пункту 4.8 кредитного договору позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 10 грн. За пунктом 7.7 кредитного договору позичальник сплачує банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 1,00 % від суми наданих кредитних ресурсів, згідно пункту 2.1 цього договору (одноразово). Позичальник сплачує банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 100 гривень (одноразово).

Вважає, що умови пунктів 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору, якими визначений обов`язок сплачувати, крім відсотків за користування кредитними ресурсами, ще і додаткову комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів та здійснення розрахунково-касового обслуговування при проведенні кредитних операцій, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства та є несправедливими умовами договору щодо нього як споживача відповідно до норм статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а тому є підставою для визнання цих умов недійсними з моменту укладання кредитного договору.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд:

- визнати кредитний договір від 01 грудня 2005 року, укладений між сторонами, в частині пункту 4.7 та пункту 4.8 щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів, а також в частині пункту 7.7 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій недійсними з моменту укладання договору;

- зобов`язати Державну іпотечну установу здійснити перерахунок платежів, що були сплачені згідно з пунктами 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору від 01 грудня 2005 року за період з 01 грудня 2005 року по дату ухвалення рішення суду шляхом їх зарахування в рахунок погашення заборгованості по кредитних ресурсах.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2021 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано кредитний договір від 01 грудня 2005 року №148/05-ФЛ/04, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в частині пункту 4.7 та пункту 4.8 щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів та в частині пункту 7.7 щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій недійсним з моменту укладання договору.

Зобов`язано Державну іпотечну установу здійснити перерахунок платежів, що були сплачені ОСОБА_1 згідно з пунктами 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору від 01 грудня 2005 року № 148/05-ФЛ/04 за період із 01 грудня 2005 року до 26 жовтня 2020 року шляхом їх зарахування в рахунок погашення заборгованості за кредитними ресурсами.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У грудні 2021 року Державна іпотечна установа звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 743/534/16-ц та постановах Верховного Суду: від 04 квітня 2018 року в справі № 637/992/16-ц, від 23 березня 2020 року в справі № 331/7975/13-ц, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 02 грудня 2019 року в справі № 301/1283/17, від 10 жовтня 2019 року в справі № 718/194/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська цивільну справу № 199/4535/20 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної іпотечної установи, третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним кредитного договору.

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2022 року справу № 199/4535/20 призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2022 року касаційне провадження у справі № 199/4535/20 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку справи № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).

Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, тому колегія суддів на підставі статті 254 ЦПК України поновлює касаційне провадження у справі № 199/4535/20.

Керуючись статтями 254, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити касаційне провадження у справі № 199/4535/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної іпотечної установи, третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним кредитного договору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун