Ухвала

06 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 552/5438/21

провадження № 61-7654ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Полтави від 28 грудня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради», треті особи: Полтавська обласна рада, Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила: визнати незаконним та скасувати наказ від 27 серпня 2021 № 95/К про припинення трудового договору (контракту); поновити її на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Комунального закладу «Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради» (далі - КЗ «Полтавська спеціалізована школа-інтернат»); стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також - 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 28 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - адвоката Борзовця О. В. залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Полтави від 28 грудня 2021 року - без змін.

05 серпня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Полтави від 28 грудня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Крім цього, ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Київського районного суду міста Полтави від 28 грудня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2022 року, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 816 грн, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником здані на пошту 31 серпня 2022 року. Вимоги ухвали заявником виконано.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказала, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2019 року у справі № 465/2456/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім цього, ОСОБА_1 зазначила, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах пункту 5 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про освіту», який набрав чинності 05 вересня 2017 року, яким передбачено рекомендувати засновникам закладів освіти, що забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти, до 01 вересня 2027 року привести установчі документи закладів освіти у відповідність з цим законом, врахувавши строки набрання чинності окремими положеннями цього Закону, визначеними пунктом 1 цього розділу (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Полтави від 28 грудня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2022 року.

Витребувати з Київського районного суду міста Полтави цивільну справу № 552/5438/21 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Полтавська спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів Полтавської обласної ради», треті особи: Полтавська обласна рада, Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 06 жовтня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко