КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-з/824/618/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Стеценка Юрія Володимировича про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю, позбавлення права на користування житловим приміщенням та виселення, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - адвоката Костинчука Павла Михайловича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року в складі судді Заставенко М. О.,

встановив:

22.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року вказаний позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 33 268,33 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 353,13 грн, а всього 34 621,46 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Костинчука П. М. на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року залишено без задоволення, на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року - задоволено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року залишено без змін. Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасовано. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. В решті додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року залишено без змін.

08.08.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Стеценко Ю. В. звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат, яким стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правову (правничу) допомогу 25 300 грн, а також понесені судові витрати в сумі 117,98 грн, пов`язані із розглядом справи, всього 25 417,98 грн.

Заява мотивована тим, що 10 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Стеценком Ю. В. було укладено додаткова угода до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 10 грудня 2019 року, в якій визначена вартість роботи адвоката Стеценка Ю. В. : участь адвоката у судовому засіданні - 1600 грн; інша робота адвоката (формування правової позиції, підготовка заяв, клопотань , міркувань, скарг, пояснень інших необхідних процесуальних документів, ознайомлення із матеріалами справи тощо) - 600 грн за 1 годину роботи. При цьому кількість затрачених годин погоджується адвокатом із клієнтом.

Під час перегляду справи в апеляційному суді адвокат Стеценко Ю. В. підготував відзив на апеляційну скаргу, письмові міркування і пояснення, робив адвокатський запит, ознайомився із матеріалами справи, брав участь у судових засіданнях. У письмових міркуваннях від 06.05.2022 Стеценко Ю. В. зазначав, що робив запит до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації і отримав висновок служби. Перелік робіт і час, який адвокат Стеценко Ю. В. витратив на виконання зазначених робіт, указаний у акті приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт від 05.08.2022.

Крім цього, сторона позивача понесла витрати на поштові відправлення : направлення іншим учасникам відзиву на апеляційну скаргу - 44 грн; направлення відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду - 22 грн; направлення відповідачу і третій особі цієї заяви - 51,98 грн, всього 117,98 грн.

Вважає, що вказані витрати мають бути покладені на відповідача ОСОБА_2 .

До клопотання на підтвердження понесених витрат адвокат Стеценко Ю. В. додав копію акту приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт від 05.08.2022 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 10.12.2019, 11 квитанцій пр оплату правової допомоги адвоката Стеценка Ю.В., копії опису вкладення і чеку про направлення до апеляційного суду відзиву на апеляційні скарги, копію адвокатського запиту від 29.04.2022, два скріншоти про направлення адвокатського запиту і отримання відповіді, копію листа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 04.05.2022, копії двох описів вкладення накладних і чеків про направлення відповідачу і третій особі цієї заяви із додатками.

Заперечень ОСОБА_2 на заяву про ухвалення додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат суду не надходило.

25.08.2022 адвокат Стеценко Ю. В. надав письмові пояснення до вказаної заяви та копію постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №760/27331/19. Зазначив, що в матеріалах справи є всі документи, які наведені Верховним Судом у постановах від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, від 08.04.2021 у справі № 161/20630/18, від 21.04.2021 у справі №488/ 1363/17, від 08.09.2021 у справі №760/27331/19.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши викладені в заяві доводи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті всі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України), витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені.

Сторона у справі має право подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу до прийняття апеляційною інстанцією постанови по суті справи.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційні скарги адвокат Стеценко Ю. В. не просив відшкодувати судові витрати позивача у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, не наводив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (поштові витрати), які сторона понесла та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, не подавала доказів на підтвердження понесення нею вказаних витрат, лише зазначив, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення він подасть докази судових витрат.

Водночас саме у заяві від 08.08.2022, тобто після прийняття Київським апеляційним судом постанови від 03 серпня 2022 року за результатами розгляду апеляційних скарг представника ОСОБА_2 - адвоката Костинчука П. М., яке було одержане судом 10 серпня 2022 року, адвокат Стеценко Ю. В. вперше просив здійснити відшкодування судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу та судових витрат, пов`язаних із здійсненням поштових відправлень відзиву на апеляційну скаргу та цієї заяви іншим учасникам справи.

У додатковій постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №922/2821/18 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення частин п`ятої-сьомої статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (аналогічні положення містяться в частинах третій-п`ятій статті 141 ЦПК України) попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частини другої статті 124 ГПК України (яка кореспондується з частиною другою статті 134 ЦПК України) у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не подав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у порядку, визначеному процесуальним законом. З урахуванням наведеного, а також положень статті 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд касаційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.

У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів (в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі) не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (див. постанову Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18).

У разі, коли заява (клопотання) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надійшла після ухвалення судом касаційної інстанції постанови у справі за результатами розгляду касаційної скарги, така заява (клопотання) учасника справи не розглядається, а питання розподілу судових витрат, про які йдеться у ній, не вирішується з огляду на відсутність поданої заяви (клопотання) до прийняття судом касаційної інстанції постанови у справі (див. ухвалу Верховного Суду від 24 липня 2018 року у справі № 918/560/16).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 чи його представник - адвокат Стеценко Ю. В. не подавав до суду апеляційної інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, а також витрат, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, не зазначав про необхідність вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а заява про стягнення таких витрат надійшла до апеляційного суду вже після розгляду справи та прийняття постанови за результатами розгляду поданих відповідачем апеляційних скарг, тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відшкодуванні судових витрат, про які йдеться у згаданій заяві.

Керуючись статтями 260, 270 ЦПК України суд

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Стеценка Юрія Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі № 753/14444/19 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк