Справа № 361/3279/18
Провадження № 2/361/35/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Лелеки В.А.

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь борг за договором позики у сумі 417 920, 00 грн., що еквівалентно 16000 доларів США (станом на 01.06.2018 року), 135451, 88 грн. процентів за користування коштами, 37 441,05 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та судовий збір.

Свій позов обґрунтовував тим, що 06 березня 2015 року ОСОБА_3 позичив у нього грошові кошти у розмірі 16000 доларів США. Дані кошти були позичені ніби то для ведення бізнесу. Позичену суму ОСОБА_3 зобов`язувався повернути протягом 3 місяців з процентною ставкою 10 % річних. Дані обставини зафіксовані у розписці, яку відповідач написав власноручно.

Своїх зобов`язань відповідач до цього часу не виконав. На його неодноразові звернення відповідач не реагував.

Оскільки безпідставне неповернення відповідачем отриманих у нього коштів завдає позивачу не аби яких фінансових труднощів, він змушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Враховуючи, що відповідач отримував кошти в доларах США, а відповідно ст. 533 України зобов`язання має бути виконане у гривнях, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, то розмір основного боргу розраховується наступним чином:

16 000 х 26.12 = 417 920,00 грн., де: 16000 - розмір позики в доларах США; 26.12 - курс гривні до долара станом на 01.06.2018 р. за даними НБУ.

Враховуючи, що укладеним між ним та відповідачем договором у вигляді розписки, передбачено, що відповідач зобов`язується повернути кошти протягом 3 місяців з процентною ставкою 10 % річних, то вважає, що проценти за користування отриманими відповідачем коштами визначені в договорі позики у розмірі 10% річних.

Таким чином, проценти за користування грошовими коштами розраховуються наступним чином: 417 920, 00 х 10 х 1183 / 365/ 100 = 135 451, 88 грн., із яких 417920, 00 - розмір основного боргу; 10 відсоток річних, визначений у розписці; 1183 - кількість днів користування коштами (з 06.03.2015 по 01.06.2018 р.).

Позивач вважає, що сума процентів за прострочення виконання заборгованості не встановлена борговою розпискою, то даний розмір визначається за загальним правилом у розмірі 3 % річних.

Оскільки строк виконання відповідачем грошового зобов`язання закінчився 06.06.2015 року, то проценти за невиконання такого зобов`язання починають нараховуватись з 07.06.2015 року.

Таким чином, розмір процентів за не виконання відповідачем грошового зобов`язання розраховується наступним чином: 417 920, 00 х 3 х 1090/365/100 = 37441,05 грн., так 417 920, 00 - розмір основного боргу; 3 - процент від простроченої суми; 1090 - кількість днів прострочки з 07.06.2015 по 01.06.2018 року.

21 червня 2018 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 18 вересня 2018 року.

01 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просиву задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до нього про стягнення боргу за договором позики відмовити в повному обсязі. Його зустрічний позов до ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, визнати договір позики від 06.03.2015 року недійсним.

Свій зустрічний позов обґрунтовував тим, що з позивачем ОСОБА_2 вони знайомі приблизно з 2010 року, познайомившись на спільній роботі в службі таксі.

З третьою особою по справі ОСОБА_5 він познайомився надаючи останній послуги таксі, вона досить часто замовляла автомобіль-таксі для поїздок по м. Бровари та Броварському району, а також в межах Київської області по службовим справам, які були пов`язані з оформленням прав власності на земельні ділянки, що розташовані в Броварському районі Київської області.

Приблизно у 2012 році він досить часто відвозив третю особу по справі ОСОБА_5 до Калитянської селищної ради, як пояснювала йому ОСОБА_5 з метою вирішення питання про виділ їй земельних ділянок, що знаходяться на території Калитянської селищної ради.

В той же час ОСОБА_5 запропонувала йому придбати одну з вищезазначених земельних ділянок. У зв`зку з відсутністю в нього коштів він відмовився від данної пропозиції.

Під час очікування черги на роботів службі таксі в розмові з ОСОБА_2 він повідомив останньому, що у його клієнтки третьої особи по справі ОСОБА_5 є можливість придбати земельні ділянки, що розташовані на території Калитянської селищної ради.

ОСОБА_2 зацікавився пропозицією придбати земельні ділянки та попросив його познайомити його з ОСОБА_5 , він його прохання виконав.

Зі слів ОСОБА_2 йому стало відомо, що останній передав ОСОБА_5 кошти у розмірі 10000,00 доларів США, а потім додатково, ще 6000,00 доларів США.

Згодом ОСОБА_2 почав висловлювати претензії йому щодо термінів укладення угод відносно земельних ділянок.

ОСОБА_3 неодноразово разом з ОСОБА_2 їздив до Калитянської селищної ради, ОСОБА_5 , відділу земельних ресурсів Броварської РДА з питань вирішення питання щодо земельних ділянок.

В певний час не дочекавшись вирішення питання щодо земельних ділянок ОСОБА_2 звернувся до Броварського відділу МВС та Броварської прокуратури з заявами про шахрайські дії ОСОБА_5 , в яких зазначав, що остання шахрайським шляхом заволоділа його коштами.

Намагаючись вирішити питання в позасудовому порядку та без залучення правоохоронних органів, ОСОБА_2 попросив у нього надати йому просту боргову розписку, а у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не довіряв ОСОБА_5 під його тиском ОСОБА_3 був вимушений надати ОСОБА_2 розписку, хоча коштів від ОСОБА_2 він не отримував. Проста боргова розписка була написана під тиском ОСОБА_2 , строком на три місяці, оскільки ОСОБА_5 пообіцяла протягом трьох місяців вирішити питання щодо оформлення земельних ділянок на ім`я ОСОБА_2

12 жовтня 2018 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_5 про визнання договору позики від 06 березня 2015 року недійсним об`єднати в одне провадження з первісними позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

19 жовтня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якій посилався на те, що 06 березня 2015 року ОСОБА_3 (відповідач) позичив у нього - ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США.

Дані обставини зафіксовані у розписці, яку відповідач написав власноручно. Оригінал даної розписки знаходився у ОСОБА_2 , що ще раз підтверджує, що ОСОБА_3 не виконав свій обов`язок по поверненню коштів належним чином.

У зустрічній позовній заяві позивач посилається на ту обставину, що будь-яких грошових коштів від ОСОБА_2 не отримував, боргову розписку написав під його тиском, оскільки ніби-то ОСОБА_5 (третя особа) належним чином не виконувала їх з нею домовленості щодо оформлення земельних ділянок і саме вона отримувала від нього кошти у сумі 16 000 доларів США. Також зазначено, що ОСОБА_3 була написана оспорювана розписка після того, як ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій щодо заволодіння його коштами.

З приводу цього, повідомляє, що до моменту складення ОСОБА_3 розписки про позичені у нього кошти він жодного разу не звертався до правоохоронних органів.

Окрім того, він жодного примусу щодо написання розписки до позивача не застосовував. Про дану обставину також свідчить запис зроблений ОСОБА_3 у самій розписці, про те що вона дана без примусу.

Тож дані твердження позивача є хибним та нічим не підтвердженим доводом.

Таким чином, оскільки позивачем ОСОБА_3 достеменно не підтверджено належним та достовірними доказами тієї обставини, що при складенні боргової розписки у них був відсутній намір створення юридичних наслідків вважає, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 має бути відмовлено.

07 червня 2019 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

13 червня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області застосовано привід, як захід процесуального примусу відносно свідка ОСОБА_5 .

29 вересня 2020 року в судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

29 вересня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертів поставлено питання:

-Чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 у розписці від 06.03.2015 року складеної ОСОБА_3 особисто ОСОБА_5 чи іншою особою?

-Чи перебував ОСОБА_3 , який виконав рукописний текст документа простої боргової розписки від 06 березня 2015 року у незвичайному стані (який був психофізіолгічний стан особи, яка виконала рукописний текст)?

16 листопада 2021 року дана справа повернулась до суду, у зв`язку з несплатою вартості судово-почеркознавчої експертизи, ухвала суду про проведення експертизи залишилась без виконання.

18 листопада 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні позивач по первісному позову ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 підтримали позов у повному обсязі, пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви та відзиву на зустрічну позовну заяву, просили задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного. При дослідженні аудіозапису наданому на флеш накопичувачу до суду, ОСОБА_2 не заперечував про те, що дійсно запис розмови між ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо обіцяного оформлення земельних ділянок на імя ОСОБА_2 та отримання саме ОСОБА_5 за проведену роботу та вартість земельних ділянок грошових коштів відповідає дійсним обставинам справи та їх домовленостям.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги за первісним позовом не визнали у повному обсязі та просили у його задоволенні відмовити, а зустрічний позов задовольнити, пояснення надали аналогічно викладеним у зустрічній позовній заяві.

Допитана у судовому засіданні як свідок та третя особа ОСОБА_5 , суду пояснила, що ОСОБА_2 приблизно на весні 2015 року передавав грошові кошти ОСОБА_3 у належному останньому автомобілі, за адресою вул. Короленка, м.Бровари, біля ринку, у якому розмірі вона не знає, оскільки кошти передавалися у згортку. Коли вони підїхали до них підійшов ОСОБА_2 та сів на заднє сидіння до автомобіля. ОСОБА_5 стверджувала про те, що кошти отримував ОСОБА_3 для своїх власник потреб (бізнесу, так як його знайомий ОСОБА_6 займався ремонтом автомобілей) та зобов`язувався повернути, про що була складена розписка. Розписка була написана ОСОБА_3 без будь якого примусу чи тиску. ОСОБА_5 також стверджувала, що із ОСОБА_2 вона познайомилась вперше.

Після дослідження у судовому засіданні звукозаписів, які містяться на флешці, ОСОБА_5 не заперечувала про те, що розмови, які були записані між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідають дійсності, і в неї перед ОСОБА_2 є не виконані зобов`язання по оформленню земельних ділянок за які вона отримала кошти від ОСОБА_2 .

Суд вислухавши доводи ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , третю особу та свідка ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази в справі, встановивши обставини у справі та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06 березня 2015 року написана розписка ОСОБА_3 про те, що він позичає у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 16000 доларів для ведення бізнесута зобов`язується повернути кошти протягом 3 місяців з процентною ставкою 10 % річних. У розписці зазначено, що розписка дана добровільно, без примусу, при свідках ОСОБА_5 , ОСОБА_7 (оригінал а.с. 24).

Згідно витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 0004226 від 10.10.2018 року, ОСОБА_2 звернувся до Броварського відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції Київській області із заявою у якій вказав, що 04 липня 2018 року о 15 год. 30 хв. невстановлена особа перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 шляхом обману заволоділа грошовими коштами ОСОБА_2 у розмірі 200 доларів США під приводом встановлення йому нових вікон у квартирі. (а.с. 68) Таким чином вказаний витяг не може бути оцінений судом як належний доказ у даній справі.

Згідно витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 0003974 від 19.09.2018 року, ОСОБА_2 звернувся до Броварського відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції Київській області із заявою у якій вказав, що 15 серпня 2018 року о 17 год. 15 хв. невстановлена особа досудовим розслідуванням, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_2 (а.с. 69) Таким чином вказаний витяг не може бути оцінений судом як належний доказ у даній справі, оскільки не відноситься до предмету спору у даній справі.

Із запису на флеш накопичувачі, запис VCE_151018_002_0, із розмови між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 встановлено, що у березні 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість щодо оформлення на ім`я ОСОБА_2 трьох земельних ділянок, що розташовані на території Калитянської селищної ради Броварського району Київської області. Для виконання вказаної домовленості ОСОБА_2 було надано ОСОБА_5 грошові кошти спочатку у розмірі 10000 доларів США, потім 1500 доларів США, і в наступному у розмірі 3000 доларів США. ОСОБА_5 пообіцяла зробити роботу по виготовленню державних актів на земельні ділянки протягом 3х місяців, але так і не дотрималась домовленості. Зі слів ОСОБА_3 він погодився написати ОСОБА_2 розписку про те, що ніби це він отримав у ОСОБА_2 у борг 16000 доларів США. Із розмови встановлено, що кожна із земельних ділянок коштувала 3300 доларів США, а послуги по оформленню інша частина отриманих коштів.

ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не заперечували про дійсність обставин зазначених у їх розмові, що міститься на записі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Згідно із розписки від 06.03.2015 р., ОСОБА_3 зобов`язувався повернути позичені кошти в сумі 16 000,00 тисяч доларів США, проте дати отримання та повернення коштів не зазначено.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Отже, досліджуючи боргові розписки, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України повинен виявити справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа.

Саме такий правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України.

Зокрема, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавались боржнику (ВС/КЦС у справі №753/11670/17 від 11.06.2021 року).

Разом з тим, надана позивачем на підтвердження укладення договору позики розписка, оригінал якої досліджено судом, не може бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки відсутня фіксація факту передачі грошових коштів, саме ОСОБА_3 , окрім того під час розгляду справи судом було встановлено, що підставою її складання не було отримання коштів ОСОБА_3 у ОСОБА_2 , вказана розписка була складена значно пізніше та після того, як грошові кошти у розмірі 14500 доларів США були особисто передані ОСОБА_2 ОСОБА_5 для оформлення на його ім`я земельних ділянок на території Калитянської селищної ради Броварського району Київської області. Сторони у судовому засіданні та під час прослуховування аудіо запису на флешці погодились, що розписка датована 06 березня 2015 року складена між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та мала на меті підтвердження поруки ОСОБА_3 за зобов`язаннями ОСОБА_5 перед ОСОБА_2 . Із запису також встановлено, що ОСОБА_5 дійсно отримала від ОСОБА_2 14500 доларів США.

Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та зазначені норми закону, та оскільки не було доведено факту отримання саме ОСОБА_3 у ОСОБА_2 грошових коштів які зазначені у договорі позики від 06 березня 2015 року, та відповідно факту існування боргового зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 , тому суд вважає, що позов про стягнення боргу за розпискою, а саме грошових коштів в сумі 16000, 00 доларів США із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 є необґрунтованим, й за цих підстав в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо зустрічного позову слід зазначити про наступне.

У своїй зустрічній позовній заяві позивач ОСОБА_3 зазначив, що намагаючись вирішити питання в позасудовому порядку та без залучення правоохоронних органів, ОСОБА_2 попросив у нього надати йому просту боргову розписку, а у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не довіряв ОСОБА_5 під його тиском ОСОБА_3 був вимушений надати ОСОБА_2 розписку, хоча коштів від ОСОБА_2 він не отримував. Проста боргова розписка була написана під тиском ОСОБА_2 , строком на три місяці, оскільки ОСОБА_5 пообіцяла протягом трьох місяців вирішити питання щодо оформлення земельних ділянок на ім`я ОСОБА_2 .

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України).

Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Верховний Суд зазначає, що для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

З`ясувавши всі обставини справи та дослідивши всі докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом в межах заявлених вимог та на підставі обставин зазначених у ньому, зважаючи, що будь яких доказів про застосування до ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_2 для написання розписки від 06 березня 2015 року, як фізичного так і психічного тиску не виявлено та під час розгляду справи не встановлено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання розписки недійсною на підставі ст. 231 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 76 - 83, 90, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.