29.08.2022 Єдиний унікальний номер 205/8984/20
Провадження № 2-п/205/32/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Кім Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2022 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаною заявою, яка обґрунтована тим, що вона не була належним чином сповіщена про час та місце розгляду справи. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2022 року вона не отримувала. 07 липня 2022 року дізналась про існування постанови від 01 липня 2022 року про арешт коштів у виконавчому провадженні № 69285577 та існування рішення суду по цій справі, а 15 липня 2022 року її представник ознайомився з матеріалами справи та отримав копію судового рішення. Зазначає, що станом на 20 червня 2022 року її було знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , та вона фактично не проживає за цією адресою, оскільки з 24 січня 2022 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Також зазначає, що в неї існували поважні причини щодо відкладення розгляду справи, про що належним чином повідомлено заявами до суду. Із позивачем вона перебувала у трудових відносинах на підставі наказу № 21-к від 21 червня 2019 року та обіймала посаду касира у ТОВ «Кінезіщдзін», позивач обіймав посаду директора. 25 травня 2020 року вона під впливом омани щодо обставин написала розписку про отримання грошових коштів у розмірі 230 000,00 грн., начебто, за результатами виявленої недостачі у касі. Посилається на існування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року у цивільній справі № 205/8776/21 за позовом ОСОБА_3 до неї про стягнення пені, та вказує, що існує рішення між тими самими сторонами. Також зазначає, що в неї існували поважні причини щодо відкладення розгляду справи і докази, на які вона посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, на підставі викладеного просила поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2022 року та скасувати зазначене заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 просив скасувати зазначене заочне рішення на підставі викладених у заяві обставин.

Представник заінтересованої особи Кім А.В. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви про перегляд заочного рішення з підстав її необґрунтованості, лише свідчить про затягування справи, також зазначала, що відповідач була належним чином повідомлена кожного судового засідання, що підтверджується доказами в матеріалах справи, про зміну свого місця проживання відповідачка не надала жодного повідомлення та у заявах про відкладення зазначалася попередня її адреса, крім того, відповідно до вимог чинного законодавства сторона у справі зобов`язана цікавитися розглядом справи.

Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи і заяву відповідача про перегляд заочного рішення, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2022 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено.

Відповідач та її представник у судові засідання не з`являлися, повідомлялись належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «за заявою відправника/адресата» (а. с. 119, 120), також відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 115) та смс-повідомленнями на її номер мобільного телефону, тобто суд використав усі можливі заходи для сповіщення відповідача про розгляд справи, заперечень проти позову суду не представили, явку свідка у судове засідання не забезпечили, також неодноразово надавали заяви про відкладення розгляду справи з різних підстав на іншу дату.

Також суд із вказаного приводу у рішенні суду зазначав, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 вказаної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Отже, суд, враховуючи ту обставину, що відповідачу, як і всім іншим учасникам справи, були створені належні та достатні умов для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим, вважав за необхідним ухвалити відповідне рішення.

Також частиною 1 ст. 131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Що стосується посилання ОСОБА_2 на те, що її зареєстрованим місцем проживання з 24 січня 2022 року є адреса: АДРЕСА_2 , то в матеріалах справи наявна довідка від 30 листопада 2020 року, яку було отримано канцелярією суду 04 грудня 2020 року, про реєстрацію місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25). Крім того, у наданих суду 07 лютого 2022 року та 25 травня 2022 року представником відповідача заявах про відкладення справи також зазначалась лише адреса відповідача, що зазначена в наявній у суду довідці. Тобто, відповідач та її представник мали достатньо часу для надання суду актуальних даних про зміну адреси ОСОБА_2 , що є процесуальним обов`язком згідно із ст. 131 ЦПК України, а посилання відповідача про свій намір повідомити про зміну свого зареєстрованого місця проживання саме у черговому судовому засіданні суд вважає надуманим та таким, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 року, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 та її представник знали про те, що у провадженні суду знаходиться вказана справа, в судові засідання не з`являлися, про причини неявки суд не повідомляли.

Також суд не приймає до уваги посилання заявника на існування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 205/8776/21 від 07 лютого 2022 року, як на підставу для скасування заочного рішення суду, оскільки воно є рішенням між тими самими сторонами. Зі змісту вказаного рішення судом вбачається, що предметом позову по цій цивільній справі є не заборгованість за договором позики від 25 травня 2020 року, укладеним між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , а пеня за неналежне виконання зобов`язань за умовами зазначеного договору позики. Крім того, вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 230 000,00 грн., і це рішення набрало законної сили.

Суд також бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи

Однак, ОСОБА_2 до заяви про перегляд заочного рішення не було надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, тому заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ч. 1 ст. 260, ч. 3, ст. 284, п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2022 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 02 вересня 2022 року.

Суддя: Т.П. Терещенко

.