ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача, Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року, ухваленого суддею Хомініч С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Повалій О.В. звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Просила суд стягнути з ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я на виробництві у розмірі 240 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу, з 19.10.1976 по 02.03.2015, працював на різних посадах у Конструкторському Бюро «Енергія» та ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» та 02.03.2015 був звільнений з роботи за власним бажанням.

За час роботи на підприємстві 06.05.2014 з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.

У пункті 3 акту форми Н-1 зазначені обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: згідно оперативній нараді головному технологу ОСОБА_1 було доручено проконтролювати виготовлення та усунення недоліків опорно-упорного підшипника. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (представник замовника згідно з договором №597 ЕР від 01.11.2013) прийшли на слюсарне відділення дільниці №20, де на перевірочному столі знаходився опорно-упорний підшипник. Під час пересування між двома перевірочними столами ОСОБА_1 перечепився через дерев`яний ящик, який стояв на підлозі між першим та другим столами, та використовувався як підставка для більшої зручності під час роботи слюсаря механоскладальних робіт і впав на правий бік. Внаслідок падіння отримав закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням відламків.

Комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що дерев`яний ящик використовувався не за призначенням як тара, а як підставка для більшої зручності під час роботи слюсарів механоскладальних робіт.

Пункт 4 акту вказує на причини нещасного випадку: незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території (захаращено прохід між перевірочними столами).

Пункт 9 акту описує характер травм, отриманих позивачем: закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням відламків.

Згідно довідки МСЕК від 28.08.2014 позивачу первинно, безстроково встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом та встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 40%.

У зв`язку з вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача. Він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманої травми, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах позивача. На даний час самопочуття ОСОБА_1 не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань.

Перелічені негативні явища викликають у позивача переживання, страждання, стрес та депресію. Ушкодження стегна має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Набута внаслідок виробничої травим вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт.

Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням його здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього травми.

Розраховуючи суму моральної шкоди, позивач виходив з розрахунку 40 мінімальних заробітних плат 6 000,00 грн, що складає 240 000,00 грн, яку представник позивача і просив стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» про відшкодування моральної шк., задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово -виробниче підприємство «Енергія» на користь ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я (без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» в дохід держави судовий збір в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, порушення принципу розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачеві, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що ухвалою суду першої інстанції від 14 червня 2022 року відповідачу було незаконно відмовлено судом в задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та повернуто заяву про виклик свідка, що є порушенням норм ст.12 ЦПК України.

Відповідач наголошує на тому, що у настанні нещасного випадку, що стався з позивачем є його особиста необережність та порушення ним норм ст.14 Закону України «Про охорону праці», що підтверджено п.2 розділу 6 Акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 06 травня 2014 року.

Також скаржник зазначає, що травма позивача не є професійним захворюванням та сталася внаслідок власної недбалості позивача та порушення ним вимог з охорони праці та нехтуванням особистою безпекою, тому вина Підприємства у нещасному випадку відсутня, у зв`язку з чим відповідач звільняється від обов`язку відшкодовувати шкоду, у тому числі і моральну.

Окрім того, відповідач вважає, що при визначені розміру відшкодування позивачеві моральної шкоди судом порушено принцип розумності, виваженості та справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача ОСОБА_3 , посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працював у Конструкторському Бюро «Енергія», який був перейменований у ДП Дослідний завод «Енергія», у подальшому реорганізований у ВАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», що перейменовано у ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», головним технологом з 19.10.1976 по 02.03.2015. Звільнився з підприємства 02.03.2015 за власним бажанням за ст.38 КЗпПУ за станом здоров`я (а.с. 8-12).

Відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 06.05.2014 о 12 год. 30 хв. в ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» від 20.05.2014 форми Н-5, встановлені наступні обставини, за яких стався нещасний випадок: 06.05.20014 на оперативній нараді о 8-00 год., яку проводив технічний директор ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» Біленко О.М., головному технологу ОСОБА_1 було доручено проконтролювати виготовлення та усунення недоліків опорно-упорного підшипника. Після наради та до обідньої перерви ОСОБА_1 виконував свої посадові обов`язки, а саме писав технологічний процес з ремонту підшипника упорно-опорного. Після обідньої перерви, близько 12 год. 15 хв., ОСОБА_1 пішов у виробничий корпус на слюсарне відділення дільниці №20 для того, щоб разом із заступником директора ТОВ «Машсервіс» ОСОБА_2 (представник замовника згідно з договором №597 ЕР від 01.11.2013) та слюсарем механоскладальних робіт дільниці №20 ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» Овчаровим О.Ю. оглянути та вирішити питання про усунення конструктивних недоліків опорно-упорного підшипника. ОСОБА_4 , ще до приходу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пішов у кімнату слюсарів механоскладальних робіт, щоб взяти необхідний для подальшої роботи інструмент. В цей час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийшли на слюсарне відділення дільниці №20, де на перевірочному столі знаходився опорно-упорний підшипник. Під час огляду підшипника ОСОБА_1 вирішив обійти перевірочний стіл та перейти на другу сторону для всебічного огляду підшипника. ОСОБА_2 в цей час знаходився поруч. О 12 год. 30 хв., поспішаючи якомога швидше зробити огляд, під час пересування між двома перевірочними столами ОСОБА_1 перечепився через дерев`яний ящик (ширина 600 мм; довжина 650 мм; висота 200 мм), який стояв на підлозі між першим та другим столами та використовувався як підставка для більшої зручності під час роботи слюсарем механоскладальних робіт і впав на правий бік, внаслідок чого отримав закритий перелом шийки правого стегна зі зміщенням відламків. В цей час через слюсарне відділення дільниці №20 проходив електрогазозварювальник ОСОБА_5 , який побачив як падав ОСОБА_1 та разом із ОСОБА_2 підняли з підлоги потерпілого та посадили на лавочку. Після цього повідомили заступника головного технолога ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 впав та травмувався. В свою чергу ОСОБА_6 о 12 год. 35 хв. повідомив по телефону про нещасний випадок технічного директора ОСОБА_7 , який о 12 год. 40 хв. прибув на місце події та повідомив інженерів з охорони праці ОСОБА_8 . Після того, як на місце події прибув провідний інженер з охорони праці, була викликана швидка медична допомога. Машиною швидкої медичної допомоги ОСОБА_1 був доставлений у КЗ «Криворізька міська лікарня №5» ДОР» (розділ 3 акту). Причини настання нещасного випадку: 1. технічна: незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території (захаращення проходів між перевірочними столами); порушено п. 2.10 р. ІІІ НПАОП 0.00-7.11-12 Загальні вимоги стосовно забезпечення работодавцями охорони праці працівників, затвердженого наказом МНС України 25.01.2012 №67 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2012 за №226/20539, п. 2.3.17 посадової інструкції начальника виробничої дільниці №20, затвердженої Генеральним конструктором - генеральним директором ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» 15.10.2012; 2. психофізіологічна: особиста необережність потерпілого, порушено вимоги ст.14 Закону України «Про охорону праці» (розділ 4 акту).

За висновком комісії, обстеживши місце нещасного випадку, одержавши письмові пояснення осіб, причетних до нещасного випадку, діагноз встановлений КЗ «Криворізька міська лікарня №5» ДОР», комісія дійшла висновку, що нещасний випадок з головним технологом ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» ОСОБА_1 на підставі п.15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 №1232, визнано таким, що пов`язаний з виробництвом та складається акт за формою Н-1.

Особи, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку: ОСОБА_9 начальник дільниці №20 ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», який не організував безпечну організацію робіт, допустив захаращення проходів між першим та другим перевірочними столами сторонніми предметами, не достатньо проконтролював забезпечення на робочому місці слюсаря механоскладальних робіт достатнього вільного простору для того, щоб працівники мали свободу рухів під час роботи і могли виконувати її без шкоди для власної безпеки і здоров`я, чим порушив п. 2.10 р. ІІІ НПАОП 0.00-7.11-12 Загальні вимоги стосовно забезпечення работодавцями охорони праці працівників, затвердженого наказом МНС України 25.01.2012 №67 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2012 за №226/20539, п. 2.3.17 посадової інструкції начальника виробничої дільниці №20, затвердженої Генеральним конструктором - генеральним директором ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» 15.10.2012; ОСОБА_1 головний технолог ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія», який не подбав про особисту безпеку, чим порушив вимоги ст.14 Закону України «Про охорону праці» (розділ 6 акту) (а.с. 17-21, 68-72).

Актом №1 від 21.05.2014 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, підтверджені обставини нещасного випадку що стався з позивачем, які повністю відповідають обставинами, викладеним у Акті проведення розслідування нещасного випадку з ОСОБА_1 (а.с. 13-16, 64-67).

Як вбачається з довідки МСЕК до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААГ №025298 від 28.08.2014, ОСОБА_1 первинно встановлено з 28.08.2014 третю групу інвалідності (трудове каліцтво з ураженням опорно-рухового апарату) безстроково (а.с. 22).

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АБ №0004973 від 28.08.2014, позивачу первинним оглядом встановлено ступінь втрати працездатності 40% з 28.08.2014 безстроково. ОСОБА_1 потребує медикаментозного лікування, стаціонарного лікування, санаторно-курортного лікування, відновного лікування в реабілітаційному відділенні (а.с. 23).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі досліджених доказів наданих сторонами, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, тому наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст.237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, навіть незважаючи на наявність вини позивача у настанні нещасного випадку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоду, однак частково погоджується з доводами відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно достатті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі №1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦКУ- моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004 визначено: «4.1.Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..».

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану позивачеві моральну шкоду через наявність вини самого потерпілого у настанні нещасного випадку, колегія суддів відхиляє, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції та, як правильно зазначив суд, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи відповідача, що ухвала суду першої інстанції від 14 червня 2022 року про відмову у розгляді справи за правилами загального позовного провадження є незаконною, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до норм п.п.1,2 ч.1 ст.274 ЦПК України У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин.

За змістом п.5 ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у дані справі становить 240 000 грн., що станом на 01 січня 2021 не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270 грн. прожитковий мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року х 250 =567 500 грн.).

Отже, оскільки ціна позову у даній справі не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції на законних підставах розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з трудовим каліцтвом, отриманим під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, поклавши обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди на ПАТ «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія».

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, характер отриманої травми, 40% втрати ним професійної працездатності, встановлення третьої групи інвалідності безстроково, наявність вини у тому числі і потерпілого в настанні нещасного випадку та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у сумі 200 000 грн.

Проте, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтовано завищеного розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи наявність вини спозивача у настанні нещасного випадку, який призвів до трудового каліцтва, ступень втрати професійної працездатності, вперше та безстроково з 28.08.2014 року - 40%, встановлення третьої групи інвалідності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її розмір з 200 000 грн. до 60 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди позивачеві буде 60 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (з подальшими змінами та доповненнями) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з положеннями п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить-1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов подано ОСОБА_1 до суду у грудні 2021 року, у зв`язку з чим, останній, якби не був звільнений від сплати судового збору, виходячи з ціни позову -240 000 грн. мав би сплатити судовий збір в сумі -2400 грн. (1% ціни позову), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 грн. (2270 грн. прожитковий мінімум на 1 січня 2021 року х 0,4=908 грн.).

Суд першої інстанції, частково, задовольнивши позовні вимоги в розмірі 200 000 грн., стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2000 грн., однак суд першої інстанції зменшив розмір моральної шкоди до 60 000 грн., відповідно зменшенню підлягає і стягнутий судом судовий збір за подачу позову до суду, 2000 грн. до 908 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору змінити.

Зменшити розмір стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 200 000 грн. (двохсот тисяч гривень) до 60 000 грн. (шістидесяти тисяч гривень).

Зменшити стягнутий Публічного акціонерного товариства «Інжинірінгово-виробниче підприємство «Енергія» на користь держави судовий збір з 2000 грн. (двох тисяч гривень) до 908 грн. (дев`ятсот восьми гривень).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: