Номер провадження: 88-ц/813/4/22
Справа № 509/4341/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Комлевої О.С., Сегеди С.М.

За участю секретаря - Дерезюк В.В.

Представника відповідача- ОСОБА_1

розглянула у судовому засідання м. Одеса в режимі відеокнференціїї поза межами приміщення суду заяву ОСОБА_2 про перегляд постанови Апеляційного суду в Одеській області від 15.03.2018 року за нововиявленими обставинами, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року, що набрало законної сили скасовано реєстраційний запис: реєстраційний номер майна: 21547051, номер запису: 553 в книзі: 4 про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , внесений до реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 грудня 2008 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 щодо земельної ділянки для обслуговування будинку вирішено не було.

Земельна ділянка, на якій знаходиться будинок є власністю ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 08 липня 2003 року, а вони є власниками спільної часткової власності на будинок, а тому в силу частини першої статті 377 ЦК України та частини четвертої статті 120 ЗК України до неї переходить право власності на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Зокрема посилається на правову позицію Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року по справі № 6-2099цс16.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позов пред`явлено не до тієї особи за відсутністю правовстановлюючих документів.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель загальною площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесений судовий збір в розмірі 1 157,52 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.03.2019 року частково задоволена заява ОСОБА_3 про виправлення описок та судове рішення доповнено посиланням на кадастровий номер земельної ділянки.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що районний суд помилково дійшов до висновку, що позов пред`явлено не до тієї особи за відсутністю правовстановлюючих документів, оскільки спірна земельна ділянка за правилами реституції повернулась у власність відповідача, на якій побудовано домоволодіння, яке належить сторонам на праві власності в рівних частках.

11.02.2019 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення Постанову апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2018 року залишено без змін. Поновлено виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2018 року.

01.02.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського апеляційного суду з заявою про перегляд постанови апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2018 року за нововиявленими обставинами.

Зазначає, що рішенням Овідіопольського районого суду Одеської області від 23 квітня 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасував акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнав незаконним та скасував розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 20 грудня 2007 року № 1730 в частині затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом приведення у відповідність до державних будівельних норм і правил нерухомого майна у вигляді житлового будинку, господарських будівель і споруд на суміжній земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевий суд мотивував тим, що прийняттям спірного об`єкту в експлуатацію була створена суспільна небезпека, яка полягає не у недотриманні встановленого порядку, а у небезпеці, яка може мати місце в результаті будівництва, здійсненого порушенням вимог протипожежної безпеки, відсутності контролю за безпечністю побудованого об`єкта містобудування з початку його використання.

Оскаржуваний акт складений неналежним складом державної приймальної комісії та з грубим порушенням діючого законодавства, тому і розпорядження голови Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 20 грудня 2007 року № 1730 в частині затвердження зазначеного акта є неправомірним та підлягає скасуванню.

Одеський апеляційний суд постановою від 11 березня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Кешкентія Д. В., діючого в інтересах ОСОБА_3 , залишив без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року залишив без змін.

Постанову апеляційний суд мотивував тим, що суд першої інстанції у повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини у справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу. Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Зазначені обставини дали право йому для звернення до Овідіопольського районного суду Одеської області з заявою про перегляд рішення суду від 13.10.2015 року в частині визнання права власності на частину житлового будинку за ОСОБА_3 за нововиявленими обставинами.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.10.2018 року рішення Овідіопольського районного суду від 13.10.2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину будинку за адресом АДРЕСА_1 скасоване за нововиявленими обставинами, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину будинку відмовлено.

На дату подання заяви про перегляд судового рішення Апеляційного суду Одеської області апеляційний розгляд справи не завершений.

Заявник вважає, що скасування рішення Овідіопольського районного суду від 13.10.2015 року за нововиявленими обставинами та судове рішення від 23.04.2018 року яким визнано незаконним та скасовано акт державної приймальної комісії про прийняття спірного будинку в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта відповідно до вимог ст.423 ЦПК України є істотними обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звернулась з заявою, на час розгляду справи.

Про наявність цих обставин він дізнався у жовтні 2018 року.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

В своїй заяві представник ОСОБА_3 - адвокат Коробко С.Є. просить відкласти справу у зв`язку з виїздом позивачки за межі України.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутності доказів виїзду ОСОБА_3 за межі України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Розглядаючи питання щодо принципу правової визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, та відступу від принципу правової визначеності колегія суддів звертає увагу на таке.

Європейській Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України, констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»),

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах "Світлана Науменко проти України", "Трегубенко проти України", "Рябих проти Росії-"), так у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах "Праведна проти Росії-", "Желтяков проти України", п.п. 42-48), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

Погоджуючись з відступом національного суду від принципу правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто остаточності судового рішення, Європейський Суд з прав людини одночасно визначає, що відхід від цього принципу можливий, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Так, у рішенні від 23 листопада 2009 року у справі «Сутяжник проти Росії», суд підкреслив, що в його рішенні в іншій справі «Рябих проти Росії» міститься важливе застереження про те, що Суд приймає в певних випадках відступ від принципу правової визначеності з метою виправлення «істотного недоліку» або «помилки в здійсненні правосуддя».

Ці питання Європейський Суд з прав людини вирішував в кожній окремій справі, в якій мірі має бути виправданим відступ від принципу правової визначеності (п.п.32-35 вказаного рішення від 23 липня 2009 року).

Такий аналіз проведений Судом в контексті кримінальних справ (рішення Європейського Суду від 24 травня 2007 року у справі «Радичков проти Росії», п.44; в контексті цивільних справ (рішення Європейського Суду у справах «Проценко проти Росії»), п.31 рішення від 31 липня 2008 року і наступні за ним пункти та «Тишкевич проти Росії», п.п. 25-26, рішення від 04 грудня 2008 року.

У справі «Правідна проти Росії» Суд, зокрема, зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення передбачає наявність доказів, які раніше не були об`єктивно доступними і які можуть призвести до іншого результату.

Особа, яка бажає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості для надання доказів до закінчення судового розгляду, і, що такий доказ має значення для вирішення справи.

У цій справі Європейський Суд відзначив, що така процедура була закріплена в ст. 333 Цивільно-процесуального кодексу Української PCP, і схожа з подібними процедурами, які існували в інших правових системах багатьох країн членів Ради Європи (рішення від 18 листопада 2018 р. п.п. 27-28).

Дана процедура сама по собі, як підкреслив Європейський Суд, не суперечить принципу правової визначеності у тій мірі, в якій вона використовується для виправлення судових помилок.

Суд зазначив, що важливо, щоб ця процедура була застосована способом сумісним зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами має відповідати міжнародним стандартам права на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції.

Поняття нововиявлених обставин в контексті національного закону

За змістом ч.І та п.1ч.2 ст.423 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими обставинами за наявністю істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звернулася з позовом на час розгляду справи.

Дослідивши питання про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, Верховний Суд у складі колегії судців Першої Судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 21 жовтня 2020 року у справі №726/938/18 зазначив, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають:

- істотне значення для розгляду справи та

- існували на час розгляду справи, але

- не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які

- виникли після набрання судовим рішенням законної сили та

- віднесені законом до нововиявлених обставин.

Згідно з ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч.2 ст.423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в ст.ст.424,426 ЦПК України.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.1ч.2ст.423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Аналогічні висновки Верховного Суду містяться у постановах від 17 квітня 2018 року (справа №1510/2-1411/11), від 19 червня 2019 року (справа № 815/1918/15), від 27 травня 2020 року (справа №802/2136/17-а), від 05 січня 2021 року (справа № 805/4341/16-а).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 квітня 2021 року у справі №9901/819/18, провадження №11-430заі20 підкреслила, що не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися піся ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову (пункт 6.38).

Таким чином, поняття нововиявлених обставин, їх тлумачення національними судами кореспондує з принципом правової визначеності та повагою до принципу res judicata.

Із цих положень міжнародного та національного законодавства виходить суд апеляційної інстанції, розглядаючи питання, порушені у даній справі про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Висновки апеляцйного суду

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним розмежувати поняття нововиявлених обставин, нових обставин та нових доказів:

- нововиявлені обставини-не особливі обставини, що підтверджені доказами, які існували під час постановления судового рішення та можуть призвести до іншого результату і раніше не були об`єктивно доступні;

- особа, яка бажає скасувати судове рішення, має довести, що не мала можливості надати такі докази до закінчення судового розгляду, що мають значення для виправлення істотних недоліків;

- нові обставини є обставини, що виникли або змінились після постановления судового рішення, а тому не можуть бути враховані судом при його прийнятті.

Відмінність нововиявлених обставин від нових обставин:

-нововиявлені обставини на момент розгляду справи існують;

-нові обставини - не існують;

-нововиявлені обставини входять до предмету доказування;

-нові - не входять, оскільки не існують і не можуть бути відомі учасникам процесу і суду.

Відмінність нових доказів та доказів, якими обґрунтовуються нововиявлені обставини:

-докази підтверджують нововиявлені обставини;

-нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Одеського апеляційного суду від 10.08.2021 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2018 року - скасовано та направлено справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд судового рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.10.2015 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області та ОСОБА_4 про визнання нечинним запису про реєстрацію права власності та визнання права власності на нерухоме майно, за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю 3-їх осіб без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області та Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про поділ майна - для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме до Овідіопольського районного суду Одеської області, до повноважень якого у цій справі віднесено вирішення питання про розгляд заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті.

Ухвалою Овідіопольсьеого районного суду Одеської області від 29 серпня 2022 року провадження у справі зазаявою ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зупинено, до набрання сили рішення суду у кримінальній справі № 509/6971/16-к за обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за ч.4 ст.358 та ч.4 ст.190 КК України.

За таких обставин, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2018 року не може бути нововиявленими обставинами оскільки воно скасовано Одеського апеляційного суду від 10.08.2021 року та заява удовм першої інстанції не розглянута.

Посилання на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року, котре постановою Верховного Суду від 04 травня 2022 року та постанова Одеського апеляційного суду від 11 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування акта про прийняття в експлуатацію скасовано та прийнято в цій частині нову постанову про відмову в їх задоволенні з наведених у цій постанові підстав, а в решті залишено без змін є намагання створити ілюзію нововиявлених обставин, оскільки винесено вже після постанови Апеляційного суду Одеської області від 15.03.2018 року

Дотримуючи принцип res judicata, тобто остаточності судового рішення, колегія судів не вбачає особливих та непереборних обставин для відходу від цього принципу та вважає , що заявник не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Отже, правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_8 про перегляд постанови Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2018 року за нововиявленими обставинами немає.

Керуючись ст. 389,424,427 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити ОСОБА_2 в заяві про перегляд постанови Апеляційного суду в Одеській області від 15.03.2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки та залишити відповідне судове рішення в силі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 12.09.2022 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді- С.М.Сегеда

О.С. Комлева