КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/8040/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України про стягнення коштів та просив стягнути з відповідача 163 192, 40 грн, що включають в себе 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення виконання зобов`язання за рішенням суду по призначенню одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він проходив військову службу в повітряно-десантних військах СРСР та 16 січня 1987 року виконуючи бойове завдання в Демократичній Республіці Афганістан на посаді старшини парашутно-десантної роти він отримав контузію.

Вказував, що відповідно до довідки МСЕК серії АВА №018687 від 12 січня 2016 року йому встановлено 2 групу інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Зазначав, що звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої. Та 02 березня 2016 року отримав лист Міністерства оборони України від 24 лютого 2016 року №248/3/6/1551/8/8, яким йому було відмовлено в призначенні грошової допомоги.

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх прав до суду та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2020 року по справі №825/525/16 було зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року.

Так, у відповідності до п.12-13 вказаного Порядку, розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні.

ОСОБА_1 вказував, що 17 липня 2020 року на виконання судового рішення йому було перераховано кошти в сумі 265 822,40 грн.

При цьому, протиправне рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги замість її призначення було прийнято відповідачем 24 лютого 2016 року, таким чином прострочення виконання зобов`язання по призначенню грошової допомоги з 24 лютого 2016 року по 17 липня 2020 року склало 1605 днів.

В зв`язку з чим, 25 серпня 2020 року він звернувся до відповідача із заявою про виплати 3% річних за несвоєчасну виплату та інфляційних витрат.

Листом від 07 вересня 2020 року №0290/У-1153/1/877 Міністерство оборони України відмовило в задоволенні його заяви, а тому ОСОБА_1 був вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року було закрито провадження по даній справі та роз`яснено ОСОБА_1 , що порушене ним питання є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю, а тому підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважаючи дії Міністерства оборони України незаконними та такими, що порушують його права він звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва, який розглядав первісний позов щодо стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу 2 групи інвалідності.

Відтак, апелянт вважає помилковим висновок про необхідність закриття провадження у даній справі та наголошує, що саме Солом`янський районний суд міста Києва повинен розглядати спір щодо зобов`язання зі сплати інфляційних виплат та 3% річних, які є акцесорними, додатковими до основного зобов`язання.

Враховуючи вказане, апелянт ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Апелянт, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явився та подав заяву про розгляд вказаної справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції закриваючи провадження у вказаній справі обґрунтовував вказане судове рішення тим, що з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, встановлено, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому справа за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України у зв`язку з несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі відповідає з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.? У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно положень частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тому, загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах? від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц? (провадження №? ? 14-591цс18), від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19?(провадження № 12-189гс19), від 05 травня 2020 року № 761/218908/16-ц (провадження № 14-5цс20), від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц? (провадження № 14-727цс19), від? ? 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20).

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України? ? визначено, що? ? суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то зміст поняття полягає в наявності у суб`єкта суспільно необхідних для невизначеного або певного кола осіб повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а? «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Відтак до справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.

Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28 -30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24; 25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8 -4.10), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18;19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16;17), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21)).

Визначальною ознакою для правильного визначення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір: зміст прав та обов`язків його учасників, правовий статус сторін правовідносин та їх матеріально-правове регулювання тощо.

До такого висновку, аналізуючи процесуальне законодавство, яке діяло на час відкриття справи, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 761/21/898/16-ц (провадження № 14-5цс20).

Наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми (соціальні виплати), не нараховані та/або не виплачені як доходи, не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або зобов`язань, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.

Тому спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Зазначеного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду при розгляді 09 лютого 2021 року справи № 520/17342/18 ( провадження № 14-158цс20).

Звертаючись у листопаді 2020 року до суд із вказаним позовом ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі №825/525/16 визнано протиправним рішення Міністерства оборони України №248/3/6/1551/818 від 24.02.2016 щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 12.01.2016 другої групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку №975 від 25.12.2013.

Ухвалою Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у вказаній справі.

З врахуванням викладених обставин висновок суду першої інстанції щодо того, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку, визначеному Цивільного процесуального законодавства, є вірним.

Доводи апелянта про те, що саме Солом`янський районний суд міста Києва 21 жовтня 2019 року розглядав спір за основним позовом не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вище вказане рішення Солом`янським районним судом міста Києва у справі №825/525/16 ухвалювалося як судом першої інстанції в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, а не за правилами ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам статей 255, 256 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на те, що на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір при поданні апеляційної скарги з позивача не справлявся, то судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова виготовлена 07 вересня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв