Справа № 524/3269/21
Провадження №2/524/171/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року до суду звернулося АТ «Альфа-Банк» (далі позивач, Банк) з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач вказував, що 27 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07/36/07-С, відповідно до якого зазначений банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 300 000,00 грн. по 26 липня 2022 року під 13,6% річних. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 19 листопада 2007 року до кредитного договору, ВАТ «Кредитпромбанк» відкрив позичальнику ОСОБА_1 , мультивалютну невідновлювальну траншову кредитну лінію загальною сумою 350 000,00 доларів США, в тому числі в іноземній валюті 300 000,00 доларів США та в гривневому еквіваленті 50 000,00 доларів США під 13,6% річних.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між кредитором - ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку - кредитору в іпотеку нерухоме майно: 2/5 частки приміщення магазинів з підвалом загальною площею 570,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач посилався, що пізніше між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ВАТ «Кредитпромбанк» відступив право вимоги за Додатковою угодою ПАТ «Дельта-Банк». Далі, 09 грудня 2019 року, між АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта-Банк» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за Додатковою угодою № 07/36/07-С_ДУ1 до кредитного договору були відступлені позивачеві - АТ «Альфа-Банк».

Зазначав, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, порушує умови кредитного договору і станом на 17.03.2021 року має заборгованість:

- у розмірі 697 011,17 доларів США (по першому траншу у 300 000,00 доларів США), із яких: - 273 333,28 доларів США прострочена заборгованість; - 2763,70 доларів США строкова заборгованість по нарахованих процентах; - 420 914,19 доларів США прострочена заборгованість по нарахованих процентах;

- у розмірі 561 816,14 грн. (по другому траншу у розмірі 250 000,00 грн.), із яких: - 229 040,23 грн. поточна заборгованість; - 597,39 грн. строкова заборгованість по нарахованих процентах; - 332 178, 52 грн. прострочена заборгованість по нарахованих процентах. Загалом ціна позову складає 3 738 600,00 грн.

Банк просив в рахунок погашення заборгованості за Додатковою угодою № 07/36/07-С_ДУ1 до Кредитного договору № 07/36/07-С, яка станом на 17.02.2021 року становить 697 011,17 доларів США та 561 816,14 грн., а разом 3 738 600,00 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 2/5 частки приміщення магазинів з підвалом, загальною площею 570,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону УКраїни «Про виконавче провадження» за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Ухвалою суду від 17 травня 2021 року було відкрито провадження у справі, залучено до участі сторін, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 50).

10 червня 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 56-58).

Відповідач, не погоджуючись з позовом, вказав, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 березня 2010 року у справі за позовом ВАТ «Кредитпромбанк» з нього було стягнуто заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 06.10.2009 року склав 2 750 962,16 грн.

Вважав, що звернувшись із позовом ще у жовтні 2009 року, банк та його наступники втратили право нараховувати йому передбачені кредитним договором відсотки та пеню за користування кредитними коштами. Крім того, вказав на сплив позовної давності за вимогами банку.

Просив застосувати до позовних вимог банку позовну давність, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 26 травня 2022 року було залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с. 153).

10 червня 2022 року до суду від третьої особи - Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшли копії матеріалів виконавчого провадження (а.с. 160-180).

У судове засідання представник позивача АТ «Альфа-Банк», відповідач ОСОБА_1 та його представники Гонтар В.М., Риль В.Є., представник третьої особи Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Представник позивача АТ «Альфа-Банк» - Луньова А.Г. позов підтримала, просила задовольнити та розглянути справу за відсутності представника Банку, про що надала заяву.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову та розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, про що надав письмову заяву.

Представник третьої особи Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не прибув. Своїм листом керівництво ВДВС просило справу розглядати за відсутності їх представника, рішення ухвалити на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув з невідомих причин, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

27 липня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07/36/07-С, згідно якого зазначений банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 300 000,00 доларів США строком по 26 липня 2022 року включно з визначенням 13,6% річних за користування кредитом (а.с. 6-12).

Того ж дня, з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за цим договором було укладено договір іпотеки № 07/36/І01/07-С, згідно якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ВАТ «Кредитпромбанк» нерухоме майно: 2/5 частки приміщення магазинів з підвалом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з магазину з підвалом загальною площею 570,9 кв.м. (а.с. 14-17).

19 листопада 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 27.07.2007 року (а.с. 13), відповідно до якої внесено зміни в п. 1.1. кредитного договору та викладено його у наступній редакції згідно якої банк відриває позичальнику мультивалютну не відновлювальну траншову кредитну лінію загальною сумою 350 000,00 доларів США, у тому числі в іноземній валюті 300 000,00 доларів США та в гривневому еквіваленті 50 000,00 доларів США по курсу НБУ станом на дату надання кожного траншу.

Цього ж дня Додатковою угодою були внесені зміни до Іпотечного договору № 07/36/І01/07-С (а.с. 18-19).

24 жовтня 2008 року Додатковою угодою № 2 були внесені зміни до Іпотечного договору № 07/36/І01/07-С (а.с. 20).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 березня 2010 року у справі за позовом ВАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , яке набрало законної сили, було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 07/36/07-С від 27.07.2007 року в сумі 2 750 962,16 грн., судовий збір в сумі 1700 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ судового процесу (ц/с № 2-847/2010 р.).

Як вбачається із цього рішення суду, банк - кредитор вимагав дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Як було встановлено судом, 27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк» був укладений Договір про купівлю-продаж прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» продав (відступив) права вимоги за кредитами та передав їх АТ «Дельта Банк», який погодився придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну.

02 червня 2015 року ПАТ «Дельта-Банк» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 червня 2015 року було замінено вибулого стягувача ВАТ «Кредитпромбанк» на правонаступника ПАТ «Дельта-Банк» у виконавчому провадженні № 31669038 від 07.03.2012 року, відкритого держаним виконавцем Автозаводського ВДВС на підставі виконавчого листа № 2-847/10 від 06.05.2010 року, виданого на виконання рішення суду від 29 березня 2010 року.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні подання державного виконавця Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області про примусове проникнення до володіння боржника.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 квітня 2019 року відмовлено начальнику Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Шевченко М.С. у видачі дублікату виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі - 2 750 962,16 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 листопада 2019 року було задоволено частково скаргу ПАТ «Дельта-Банк». Визнано постанову державного виконавця Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Єпіфанової І.В. від 29.09.2017 року про повернення виконавчого листа № 2-847/10 - незаконною.

09 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» булл укладено Договір № 2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (а.с. 23-24), за яким ПАТ «Дельта Банк» відступило шляхом продажу АТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у зв`язку з чим АТ «Альфа-Банк» стало новим кредитором та до нього перейшло право вимоги до боржників, у тому числі стосовно ОСОБА_1 , щодо повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 червня 2020 року було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на рішення начальника Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Шевченко М.С.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02 вересня 2020 року заяву Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про видачу дублікату виконавчого листа № 2-847/10 залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було встановлено судом та постає із наданих виконавчою службою копій матеріалів ВП № 31669038, в Автозаводському ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває на виконанні таке виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-847/2010, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 2 752 782,16 грн. Станом на 27.05.2022 року заборгованість за виконавчим провадженням не погашена (а.с. 160-162).

При цьому в межах виконавчого провадження, ще 25 червня 2012 року було описано та арештовано приміщення магазину з підвалом загальною площею 570,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Лише 17 серпня 2016 року, тобто через 4 роки, було ухвалено постанову по призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні та зобов`язано надати звіт про оцінку майна з питань визначення ринкової вартості майна, який надійшов до ВДВС через 4 місяці - 27 лютого 2017 року.

Суд констатує, що з часу надходження Звіту про оцінку майна (27.02.2017 року) і до дня звернення до суду Банку з позовом (15.04.2021 року), жодних дій ні зі сторони Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо виконання рішення суду шляхом реалізації майна, ні зі сторони самого АТ «Альфа-Банк» здійснено не було.

Звертаючись до суду із позовом у квітні 2021 року, АТ «Альфа-Банк» вказав про наявну у ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка обчислена станом на 17.03.2021 року, зокрема:

- у розмірі 697 011,17 доларів США (по першому траншу у 300 000,00 доларів США), із яких: - 273 333,28 доларів США прострочена заборгованість; - 2763,70 доларів США строкова заборгованість по нарахованих процентах; - 420 914,19 доларів США прострочена заборгованість по нарахованих процентах;

- у розмірі 561 816,14 грн. (по другому траншу у 250 000,00 грн.), із яких: - 229 040,23 грн. поточна заборгованість; - 597,39 грн. строкова заборгованість по нарахованих процентах; - 332 178, 52 грн. прострочена заборгованість по нарахованих процентах. Загалом ціна позову (розмір боргу) складає 3 738 600,00 грн.

Позивач у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором просив звернути стягнення на предмет іпотеки приміщення магазину з підвалом загальною площею 570,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому АТ «Альфа-Банк», зловживаючи своїми процесуальними правами та обов`язками, штучно умисно не повідомив суд про існування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 березня 2010 року про дострокове стягнення заборгованості на кредитним договором № 07/36/07-С від 27.07.2007 року у розмірі 2 750 962,16 грн.

Щодо нарахованих позивачем процентів по кредитному договору з 01.11.2019 року по 17.03.2021 року слід зазначити наступне.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 95-96), позивачем, після стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором нараховувалися відсотки за користування кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено банком внаслідок пред`явлення 25 серпня 2009 року вимоги про дострокове погашення заборгованості, то позивач не в праві звертати стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за процентами, нарахованими після 25 серпня 2009 року, а вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки стосуються погашення заборгованості також за процентами, нарахованими після 25 серпня 2009 року, що є необґрунтованим та неправомірним.

Зазначені висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 490/14627/14-ц, провадження № 61-35157св18.

Враховуючи, що станом на день розгляду справи рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 березня 2010 року у справі № 2-847/10 не виконане ОСОБА_1 , що постає із листа ВДВС, то суд вважає, що відповідач має борг у розмірі - 2 752 782,16 грн., а не 3 738 600,00 грн., як було заявлено позивачем.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено на підставі наданих доказів своє право, як нового кредитора в зобов`язанні, на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків за кредитними договорами основного боржника.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушивши умови укладеного між сторонами договору кредиту, позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості на загальну суму 2 752 782,16 грн.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

При цьому згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги про дострокове погашення боргу та за умови її невиконання (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом було встановлено, що в матеріалах архівної цивільної справи № 2-847/10 наявний лист ВАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 від 25 серпня 2009 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого останньому було запропоновано у строк до 25.09.2009 року достроково погасити всю заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У відзиві на позов (а.с. 56-58), який надійшов до суду 10 червня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 просив застосувати позовну давність до позовних вимог акціонерного товариства АТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого стали ПАТ «Дельта-Банк», а потім АТ «Альфа-Банк», у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Пред`явивши 25 серпня 2009 року вимогу-повідомлення про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та інших нарахувань, ВАТ «Кредитпромбанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов Кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання, яким визначив 25 вересня 2009 року.

28 жовтня 2009 року ВАТ «Кредитпромбанк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20.12.2007 за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою повноважною особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією з підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Зазначений правовий висновок викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), від 10.10.2019 у справі № 357/9126/17-ц (провадження N 61-36495св18), від 13.11.2019 у справі № 148/1923/16-ц (провадження N 61-21009св18).

Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29.03.2017 року у справі № 6-1996цс16.

Відповідно до положень ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Тобто при відступленні права вимоги за кредитними договорами у спірних правовідносинах перебіг позовної давності не переривається.

А отже, перебіг строку позовної давності на звернення стягнення на предмет іпотеки розпочався і для нового кредитора АТ «Альфа-Банк» з 25 вересня 2009 року і закінчився 25 вересня 2012 року.

Тому при зверненні до суду лише 15 квітня 2021 року з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, акціонерне товариство «Альфа-Банк» пропустило строк позовної давності.

Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Укладаючи в 2019 році з ПАТ «Дельта-Банк» договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, АТ «Альфа-Банк» мав можливість ознайомитися з умовами Кредитного договору та Договору іпотеки, ознайомитися через ЄДРСР із змістом рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.03.2010 року, наявним у цивільній справі повідомлення-вимогою Кредитора до ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту в повному обсязі і в такий спосіб встановити факт пропущення строків позовної давності для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи, що позов обґрунтований та є підстави для його задоволення, враховуючи наявну у відповідача заборгованість за кредитним договором та невиконане рішення суду із 2010 року, але відповідачем заявлено про застосування позовної давності, тому в задоволені позову слід відмовити саме внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності без поважних причин.

При цьому позивач не ставив вимогу про поновлення строку позовної давності та не подав до суду належні і допустимі докази щодо наявності поважних причин пропуску строку позовної давності та підстав для поновлення такого строку.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» у повному обсязі, понесені судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, слід покласти на позивача АТ «Альфа-Банк».

Керуючись ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625, 626, 634, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити АТ «Альфа-Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач: АТ «Альфа-Банк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. № 100.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), код за , юридична адреса: м. Кременчук, вул. Ігоря Сердюка, буд. № 43.

Повне рішення суду виготовлено 07 вересня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Рішення набирає законної сили, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: