У Х В А Л А

02 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 2-971/10

провадження № 61-20св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 червня 2021 року в складі судді Соломицької Л. М. та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року в складі колегії суддів: Хилевича С. В., Ковальчук Н. М., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно задоволено.

Банку надано право на звернення стягнення на заставлене майно згідно договору іпотеки № 014/89-07/230 від 01 червня 2007 року, а саме: нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок з лазнею, перукарнею та кафетерієм), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується договором оренди землі від 23 квітня 2007 року між відповідачем та Корнинською сільською радою, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 квітня 2007 року за № 04, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14681403, виданого комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 25 травня 2007 року для задоволення вимог ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Рівненська обласна дирекція у сумі 309 648,21 доларів США, що згідно з курсом гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ, станом на 16 грудня 2009 року становить 2 468 887,12 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

26 травня 2021 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду першої інстанції із заявою в якій просило:

- зазначити у резолютивній частині рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2010 року у справі № 2-971/10 «житловий будинок» замість «об`єкт незавершеного будівництва»;

- виправити описку у рішенні Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2010 року у справі № 2-971/10 у «по батькові» відповідача шляхом зазначення « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 »;

- встановити спосіб виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2010 року у справі № 2-971/10, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів і продажу предмета іпотеки за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- видати виконавчий лист у справі № 2-971/10 про звернення стягнення на заставлене згідно договору іпотеки № 014/89-07/230 від 01 червня 2007 року нерухоме майно шляхом проведення прилюдних торгів і продажу предмета іпотеки за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В обґрунтування заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» послався на те, що 05 травня 2010 року Рівненським районним судом Рівненської області ухвалено рішення у цивільній справі № 2-971/10. На виконання вказаного рішення позивач отримав виконавчий лист, який на даний час перебуває у нього, однак він не може бути поданий до примусового виконання, оскільки в рішенні допущено вищеописані помилки та не встановлено спосіб його виконання.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14 червня 2021 року заяву задоволено частково. Встановлено спосіб виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2010 року у справі № 2-971/10 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно, а саме реалізацію предмета іпотеки, на який звертається стягнення за вказаним рішенням, шляхом його продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

В задоволенні іншої частини викладених у заяві вимог відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що 15 вересня 2010 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області виправлено описку в рішенні суду, зокрема, замінено по батькові боржника з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_3 ».

У вирішенні питання ж про виправлення описки, а саме: помилково зазначене «об`єкт незавершеного будівництва» виправити на належне «житловий будинок» відмовлено, оскільки це питання вирішувалось судовим рішенням від 08 червня 2021 року, яким у його задоволенні відмовлено.

Щодо встановлення способу виконання судового рішення, то суд виходив із того, що частиною першою статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням його вимог. Оскільки під час ухвалення заочного рішення судом не було встановлено способу реалізації предмета іпотеки, тобто не встановлено спосіб виконання рішення, що робить неможливим його виконання, то суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви у відповідній частині. З приводу видачі виконавчого листа на виконання рішення, суд зазначав, що виконавчий документ 05 травня 2010 року отриманий представником банку та знаходиться у нього, тому відсутні підстави для його повторної видачі.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при задоволенні судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки. Відсутність у судовому рішенні Рівненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2010 року у справі № 2-971/10 визначення такого способу реалізації, не відповідає вимогам законодавства. Ухвала суду першої інстанції не змінює рішення по суті, а лише визначає спосіб його реалізації, передбачений Законом України «Про іпотеку».

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

04 січня 2022 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 червня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у цій справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення заяви про встановлення способу виконання рішення суду та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні такої заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані рішення та задовольняючи заяву про встановлення способу виконання рішення, суди вийшли за межі позовних вимог та фактично змінили резолютивну частину судового рішення. Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження та визнання обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду, фактично заява банку зводиться до зміни змісту рішення суду. При цьому суди не врахували правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 27 червня 2018 року у справі № 713/1062/17, від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 та від 10 червня 2019 року у справі № 350/426/16-ц,

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У травні 2022 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, судові рішення в оскаржуваній заявником частині залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Провадження в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Отримавши матеріали цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду Верховним Судом виявлено, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відкрито помилково, оскільки її подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у зв`язку з чим Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; а також ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Ухвала суду першої інстанції про встановлення способу і порядку виконання рішення, а також постанова суду апеляційної інстанції, ухвалена за результатами перегляду цієї ухвали, не підлягають касаційному оскарженню, оскільки ухвала суду першої інстанції відсутня в переліку ухвал суду, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після її перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають положенням статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) окремо від остаточного рішення суду встановлені з метою ефективного здійснення правосуддя. Ці обмеження не зменшують для сторін можливості доступу до суду та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Інше тлумачення вказаних правових норм не узгоджується із завданнями та основними засадами цивільного судочинства, наведеними у статті 2 ЦПК України, щодо розумності строку розгляду справи судом та сутнісним змістом касаційного провадження.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19), сформульований правовий висновок, згідно з яким, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що Верховним Судом було помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції про встановлення способу і порядку виконання рішення, а також постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену за результатами перегляду цієї ухвали, що не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 червня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про встановлення способу виконання рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська