Дата документу 12.09.2022 Справа № 334/8928/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/8928/21
Провадження №22-ц/807/1661/22
№22-ц/807/1661/22-2
Головуючий в 1-й інстанції - Ісаков Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2022 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2022 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків та у зв`язку із настанням нещасного випадку на виробництві,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків та у зв`язку із настанням нещасного випадку на виробництві у розмірі 25000,00 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 12.09.2017 року по 07.01.2021 року працював в ТПУ ПАТ «Мотор Січ» водієм. 18.05.2018 року на підприємстві стався нещасний випадок, про що свідчить Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 18.05.2018 року о 10 год. 30 хв. на ПАТ «Мотор Січ», який був затверджений технічним директором «Мотор Січ» Жеманюк П.Д. від 27.07.2018 року (форма Н-5). Також був складений Акт 15-1 від 27.07.2018 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Позивач був госпіталізований та з 22.06.2018 року по 02.07.2018 року проходив лікування в клініці ПАТ «Мотор Січ» з діагнозом закритий перелам другої плюснової кості, клиновидної кості правої стопи без зміщення. СДА з вираженим больовим синдромом. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 149683 останній огляд комісією МСЕК було проведено 18.11.2021 року, група інвалідності не встановлена, огляд повторний, ступень втрати професійної працездатності у відсотках складає 15%. Таким чином, працюючи на підприємстві ОСОБА_1 отримав травму, яка позбавила його на 15% працездатності та похитнула здоров`я. Крім того, у зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві зазнав моральних переживань, та страждань. Порушення прав, ОСОБА_1 викликало у нього відчуття незахищеності від протиправних посягань, і спричинило і продовжує спричиняти йому, моральну (немайнову) шкоду. З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з ПАТ «Мотор Січ» на його користь відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків та у зв`язку із настанням нещасного випадку на виробництві у розмірі 25000,00 гривень, без врахування податків та зборів від цієї суми та понесені судові витрати на правову допомогу в зв`язку із розглядом справи у розмірі 2500,00 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2022 року (з урахування ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2022 року про виправлення описки), позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків та у зв`язку із настанням нещасного випадку на виробництві - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь ОСОБА_1 , відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків та у зв`язку із настанням нещасного випадку на виробництві в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ»» на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

07 червня 2022 року представник позивача звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Додатковим рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2022 року, ухвалено додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків та у зв`язку із настанням нещасного випадку на виробництві.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями суду першої інстанціїПублічне акціонерне товариство «Мотор Січ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нові рішення, якими відмовити у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано, що нещасний випадок стався з вини позивача, що зафіксовано Комісією з розслідування нещасного випадку, та додатково підтверджується рішенням відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, щодо зменшення розміру одноразової допомоги. Доводи позивача щодо додаткових витрат на лікування та купівлю взуття недоведені належними доказами, як і заявлений до стягнення розмір моральної шкоди.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Левицької Ю.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та стягнути з відповідача 1500,00 грн. витрат на правничу допомогу, які понесені позивачем під час апеляційного розгляду.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2022 року це 248 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 грн. (2481,00 грн. Х 100 = 248 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 15 лютого 2022 року в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 12.09.2017 працював в ТПУ ПАТ «Мотор Січ» водієм автотранспортних засобів 2 класу автобусу в ТПУ. 01.02.2019 року був переведений водієм автотранспортних засобів 2 класу автомобіля легкового в ТПУ. 01.03.2020 року переведений автотранспортних засобів 2 класу автобусу в ТПУ. Працював до 07.01.2021 року, про що свідчить запис в трудовій книжці.

18.05.2018 року на підприємстві з позивачем стався нещасний випадок. ОСОБА_1 був госпіталізований до клініки ПАТ «Мотор Січ» та проходив лікування з 22.06.2018 року по 02.07 2018 року з діагнозом закритий перелам другої плюснової кості, клиновидної кості правої стопи без зміщення. СДА з вираженим больовим синдромом.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 149683 останній огляд комісією МСЕК було проведено 18.11.2021 року, група інвалідності не встановлена, огляд повторний, ступень втрати професійної працездатності у відсотках складає 15%.

ОСОБА_1 проходить щорічну медичну комісію, яка підтверджує його ступень втрати професійної працездатності у відсотках, що складає 15% з дати первинного проходження МСЕК.

За результатами розслідування нещасного випадку 27.07.2018 року відповідною комісією був складений та підписаний Акт № 15-1 про нещасний випадок, пов`язаний виробництвом (форма Н-1).

Пунктом 10 вказаного Акту встановлені особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, або орган, що проводить розслідування: ОСОБА_1 , водій автотранспортних засобів ТВУ АТ «Мотор Січ», який не виконав вимоги пункту 3.2.2 мовою оригіналу «Инструкции по охране труда для всех работающих на предприятии» ИОТ-0373, затвердженої технічним директором ОТ «Мотор Січ» від 17.06.2013 року; ОСОБА_2 начальник автомобільної колони ТВУ АТ «Мотор Січ», який не виконав вимоги пункту 11.5.6 посадової інструкції начальника колони автомобільної СТП 549.341.1-2017.

Підприємством було виділено ОСОБА_1 : у квітні 2018 року матеріальну допомогу до відпустки у розмірі 500,00 гривень, у липні 2018 року нецільову благодійну допомогу у розмірі 2000,00 гривень, у квітні 2019 року матеріальну допомогу до відпустки у розмірі 1000,00 гривень, у травні 2019 року разову премію у розмірі 3300,00 гривень на купівлю путівки до ОК «Маяк» на 24 календарних дні, що підтверджується розрахунками заробітної плати ОСОБА_1 .

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 15000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що зазнав та зазнає позивач у зв`язку з трудовим каліцтвом.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі суд першої інстанції виходи із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої, зокрема, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію (пункт 3 частини першої статті 268 ЦК України).

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 4 Закону України "Про охорону праці" визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

18.05.2018 року на підприємстві ПАТ «Мотор Січ» з позивачем стався нещасний випадок. ОСОБА_1 був госпіталізований до клініки ПАТ «Мотор Січ» та проходив лікування з 22.06.2018 року по 02.07.2018 року з діагнозом закритий перелам другої плюснової кості, клиновидної кості правої стопи без зміщення. СДА з вираженим больовим синдромом.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 149683 останній огляд комісією МСЕК було проведено 18.11.2021 року, група інвалідності не встановлена, огляд повторний, ступень втрати професійної працездатності у відсотках складає 15%.

Конституційний Суд України у пункті 4.1 Рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 при розгляді спору у подібних правовідносинах зазначено, що право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Що стосується розміру моральної шкоди, то виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу сума у 15000,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду, погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає в цьому контексті безпідставними доводи апеляційної скарги, щодо того, що такий розмір стягнутої моральної шкоди призведе до збагачення позивача та не відповідає принципам розумності та справедливості.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Що стосується задоволення вимог позивача щодо стягнення правничої допомоги у справі за додатковим рішенням, то слід зазначити наступне.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В позовній заяві ОСОБА_1 заявляв про наявність витрат на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. Згідно заяви про виправлення описки (а.с.58) вказано, що витрати на професійну правову допомогу складають 2500,00 грн.

Рішення у цій справі ухвалено 15 лютого 2022 року, і 17 лютого 2022 року надано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення витрат на правничу допомогу із надання доказів понесення таких витрат.

Факт надання правничої допомоги підтверджено договором про надання правової допомоги від 01.12.2021 року укладеного між адвокатом Левицькою Ю.В., яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЗП001414, виданого на підставі Рішення ради адвокатів Запорізької області від 02.10.2017 року №18 та Левицьким Ю.О., актом наданих послуг від 16.02.2022 року на суму 2500,00 грн., актом прийому-передачі робіт від 16.02.2022 року, квитанцією про сплату гонорару адвокату.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованість та доведеність вимог щодо компенсації судових витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції.

Між тим, вирішуючи питання щодо розміру таких витрат, колегія суддів зауважує, що оскільки вимоги позову були задоволені частково, пропорційно розміру задоволених вимог позову, повинні бути задоволені вимоги щодо витрат на правничу допомогу, відповідально у розмірі 1500,00 грн.

Враховуючи наведене, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Що стосується стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, що понесені позивачем під час апеляційного розгляду, то слід зазначити наступне.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Левицької Ю.В. заявив про необхідність стягнення з ПАТ «Мотор Січ» витрат пов`язаних з наданням правової допомоги щодо написання відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 1500,00 грн.

На підтвердження понесення таких витрат надано акт наданих послуг від 28.07.2022 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 28.07.2022 року на суму 1500,00 грн.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходить з вищенаведених норм процесуального права та зауважує, що позивач має право на відшкодування вказаних витрат. Між тим, розмір таких витрат підлягає зменшенню, враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги, а також враховуючи обсяг наданих послуг, а саме той факт, що відповідно до акту надання послуг від 16.02.2022 року (а.с.80) вартість подання відповіді на відзив, зміст якої майже збігається зі змістом відзиву на апеляційну скаргу, складала 500,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає неспівмірним стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. за подання відзиву на апеляційну скаргу, та вважає за необхідно задовольнити вимоги позивача частково у розмірі 300,00 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2022 року у цій справі залишити без змін.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2022 у цій справі змінити зменшивши розмір витрати на професійну правничу допомогу, який стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь ОСОБА_1 з 2500,00 грн. до 1500,00 грн.

В іншій частині додаткове рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені під час апеляційного розгляду у розмірі 300,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 вересня 2022 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков