Справа № 459/1838/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання кредитного договору частково недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить:

- визнати умови оферти №200257495 від 11.03.2020р. та додатку до даного договору (продукт «Святковий кредит») в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,59% від загальної суми кредиту на день видачі, що становить 836,91грн., кредитного договору №200257495 укладеного 11.03.2020р. між Акціонерним товариством «Банк Форвард» та ОСОБА_1 , недійсним з моменту укладення цього кредитного договору;

- визнати умови оферти №200257495 від 11.03.2020р. та додатку до даного договору (продукт «Святковий кредит») в частині встановлення плати за надання виписок по рахунку клієнта у виді текстових повідомлень за допомогою послуги «СМС-сервіс» і становить 35.00грн щомісячно, кредитного договору №200257495 укладеного 11.03.2020р. між Акціонерним товариством «Банк Форвард» та ОСОБА_1 , недійсним з моменту укладення цього кредитного договору;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, зарахувавши сплачену ним комісію та плату за послугу «СМС-сервіс» в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує наступним.

11.03.2020р. між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого йому було надано позику в сумі 23312грн. на строк 24 місяці до 11.03.2022р. та відсотковою ставкою 0,01%, щомісячною ставкою 3,59%, комісією 836,91грн., платою за СМС-сервіс 35грн.

Плату за повідомлення щодо стану кредиту за допомогою СМС-сервісу встановлено всупереч вимогам ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» і така повинна надаватися безоплатно. Тому, цей пункт договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії за умови зазначення переліку послуг, які надаються за сплату комісії.

Сума комісії за весь строк надання кредиту складає 19248,93грн., що збільшує вартість кредиту на суму тіла кредиту та вдвічі збільшує його відповідальність.

Представник відповідача подав відзив на позов, у якому на заперечення позовних вимог покликався на те, що позивач сам запропонував укласти договір, був ознайомлений з умовами надання кредиту та погодився з такими, зобов`язався їх дотримуватися.

У зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх обов`язків за договором кредиту, йому було направлено вимогу про погашення заборгованості в сумі 20617,75грн. та лише після такої вимоги останній звернувся з даним позовом.

Власного розрахунку на спростування розміру заборгованості позивач не подав.

Тому, представник відповідача вважає подання останнім даного позову його наміром ухилитися від виконання зобов`язань за кредитним договором.

Також, протягом чотирнадцяти календарних днів з моменту подачі оферти та її акцепту, позивач був наділений правом відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин, чим не скористався.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення на момент укладення договору не може бути підставою визнання правочину недійсним.

На момент укладення кредитного договору Закон України «Про споживче кредитування» не містив заборони включати до загальних витрат за споживчим кредитом комісії кредитодавця за обслуговування заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо і встановлення такої не суперечить методикам, затвердженим постановою Національного банку України №49 від 08.06.2017р.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі оферти (кредитного договору) №200257495 від 11.03.2020р. позивачу надано кредит на суму 23312грн. на споживчі потреби, шляхом відкриття поточного рахунку та зарахування вказаної суми на цей рахунок.

Відповідно до умов даного договору та додатку до нього, за кредитом встановлено відсоткову ставку в розмірі 0,01% річних, щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,59%, щомісячну плату за надання виписок по рахунку клієнта у виді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс» в розмірі 35грн. та строк надання кредиту визначено з 11.03.2020р. по 11.03.2022р.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З наведеного слід дійти висновку, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Відповідно до абзацу 3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, станом на 01.01.2017р. - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Вказаною нормою передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до пункту 5 Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України №49 від 08.06.2017р. (далі - Правила про споживчий кредит), банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до п.8 Правил про споживчий кредит, банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Вказані Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017р.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Розмір щомісячної комісії за обслуговування кредиту визначений в оферті (кредитному договорі), Інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (далі Інформація) та графіку платежів і становить 836,91грн.

Визначення щомісячної комісії передбачено в п.1.26 Умов, зокрема комісійна винагорода банку за: моніторинг надходження коштів на рахунок з метою подальшого їх направлення, зокрема, на здійснення періодичних виплат по договору чи залишення у вигляді позитивного залишку; уточнення, повернення, анулювання, зміна умов переказів згідно з запитами клієнта.

Переліку інших послуг, які обумовлені щомісячною комісією офертою та умовами не передбачені, а за надання додаткових послуг (довідок, виписок, поштові витрати) умовами передбачено окрему оплату та комісію, згідно тарифів банку, а не на підставі укладеного договору (прийнятої оферти).

Поряд із цим, відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019р. у справі №524/5152/15-ц, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

За таких підстав, встановлення комісії за дії кредитодавця, які не є послугами, що надаються позичальнику, суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування», оскільки є несправедливими, безпідставно подвоюють відповідальність позивача, оскільки загальна сума комісії за весь строк надання кредиту складає 19248,93грн. в порівнянні з тілом кредиту в розмірі 23312грн.

Договір (оферта №200257495 від 11.03.2020р.) передбачає та в графіку платежів закріплено плату за надання виписок по рахунку у виді текстових повідомлень за допомогою послуги SMS-сервіс в розмірі 35грн. щомісячно на строк 24 місяці.

Систематичності запиту такої інформації споживачем не визначено.

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням стану рахунку, за вказану плату умовами договору не передбачено.

При цьому одночасно п.3.14. Умов передбачено, що банк на вимогу клієнта, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє клієнту інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надає виписку з рахунку щодо погашення заборгованості, а також іншу інформацію, надання якої передбачено законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.

Надання інших довідок та надання додаткових послуг передбачено здійснення оплати таких послуг в касі банку після попередньо поданої заяви в цьому ж відділенні банку (п.3.15. Умов).

Таким чином, п.3.14. Умов дублює положення кредитного договору (оферти) та Інформації щодо плати за надання виписок по рахунку клієнта. Однак, в Умовах така послуга є безоплатною, а в оферті та Інформації передбачено її щомісячну оплату в розмірі 35грн.

Фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо надання виписок по рахунку позичальника мають оплатний характер, що суперечить п.3.14. Умов, а також положенням ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», що узгоджується з правовою позицією, зазначеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022р. у справі №496/3134/19.

Таким чином, положення кредитного договору про визначення щомісячної комісії за послуги обслуговування кредитної заборгованості, які не є послугами, що надаються позичальнику, а обов`язком банку в розумінні ч.1 ст.1054 ЦК України, а також положення про встановлення щомісячної плати за послуги щодо інформування за допомогою СМС-повідомлень про стан рахунку, які за законом повинні надаватися безоплатно, є нікчемними.

Оскільки недійсність вказаних умов договору встановлена законом, то відповідно до положень ч.2 ст.215 ЦК України, відсутня необхідність для визнання таких недійсними судом.

Зазначене є підставою відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними умов кредитного договору про встановлення щомісячної комісії та щомісячної плати за послугу «SMS сервіс».

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Враховуючи вищевказані обставини щодо нікчемності окремих положень кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії та щомісячної плати за повідомлення про стан рахунку суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, зарахувавши в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками сплачені позивачем грошові кошти за комісію та плату за «SMS-сервіс», що являється застосуванням наслідків нікчемності правочину та забезпечить захист прав та інтересів позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Банк Форвард» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором №200257495 від 11.03.2020р., зарахувавши в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту за даним кредитним договором сплачену ним щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,59% від загальної суми кредиту на день видачі, що становить 836,91грн. на місяць та плату за послугу «СМС-сервіс» розмірі 35,00грн щомісячно, з огляду на нікчемність цих умов договору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними умови оферти (кредитного договору) №200257495 від 11.03.2020р. та додатку до цього договору в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,59% від загальної суми кредиту на день видачі, що становить 836,91грн. на місяць та в частині встановлення плати в розмірі 35,00грн щомісячно за надання виписок по рахунку клієнта у виді текстових повідомлень за допомогою послуги «СМС-сервіс» - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Банк Форвард», , місцезнаходження: вул.Саксаганського,105, м.Київ.

Головуючий: М. Я. Адамович