Постанова

Іменем України

31 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 592/4422/20

провадження № 61-4726св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - Міністерство юстиції України,

треті особи: ОСОБА_1 , реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області - Якубовського Ростислава Георгійовича,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 24 листопада 2020 року у складі судді Хитрова Б. В. та постанову Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Криворотенка В. І., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - МЮУ), за участю третіх осіб: ОСОБА_1 , реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Якубовського Р. Г., про визнання дій неправомірними та скасування наказу.

Позов мотивувало тим, що 20 березня 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1801/0308/71-047, відповідно до якого позичальник отримав кредит для придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання позичальником обов`язку щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 20 березня 2008 року уклали іпотечний договір № 1801/0308/71-047-Z-I, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв. м, житловою площею 17,6 кв. м.

25 травня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого кредитор відступив свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі й за договором від 20 березня 2008 року № 1801/0308/71-047.

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» та Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступив свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі й за договором від 20 березня 2008 року № 1801/0308/71-047.

ПАТ «Альфа-Банк» змінило назву на АТ «Альфа-Банк» та набуло статусу нового кредитора за договором № 1801/0308/71-047.

ОСОБА_1 неналежно виконувала грошові зобов`язання, тому за кредитним договором станом на 20 березня 2018 року утворилася заборгованість 34 001,74 дол. США.

За умовами пункту 11 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в підпунктах 12.3.1 та 12.3.2 цього договору (пункт 12 договору іпотеки).

Згідно з підпунктом 12.3.1 договору іпотеки задоволення вимог здійснюється у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в пункті 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Викладені положення договору іпотеки є чинними, відсутнє рішення суду про визнання недійсними пунктів договору іпотеки, якими визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

У грудні 2018 року АТ «Альфа-Банк» на підставі пункту 12 договору іпотеки звернувся до Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області державного реєстратора Якубовського Р. Г. із заявою про реєстрацію права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

18 грудня 2018 року о 19 год. 17 хв. державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Якубовський Р. Г. на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 32,50 кв. м, житловою площею 17,6 кв. м став АТ «Альфа-Банк».

24 лютого 2020 року МЮУ видало наказ № 649/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скаргу ОСОБА_1 від 19 листопада 2019 року задовольнило частково та скасувало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 грудня 2018 року № 44676524, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Якубовським Р. Г.

Вважає, що при розгляді скарги та при прийнятті рішення МЮУ порушило вимоги законодавства, а саме Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, якою затверджено «Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації». АТ «Альфа-Банк» не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду скарги ОСОБА_1 та позбавлений можливості надати свої пояснення та заперечення на ті доводи, якими ОСОБА_1 вводила комісію в оману.

АТ «Альфа-Банк» та суб`єкти оскарження були позбавлені можливості надати комісії докази правомірності виконання реєстраційних дій.

Внаслідок порушення норм чинного законодавства України, надання ОСОБА_1 недостовірної інформації, її скаргу розглянуто однобічно та з порушенням норм законодавства, що потягнуло видачу незаконного наказу МЮУ № 649/5.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ МЮУ від 24 лютого 2020 року № 649/5; поновити запис про право власності від 18 грудня 2018 року № 29508361, який було внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 грудня 2018 року № 44676524; стягнути з відповідача на користь АТ «Альфа-Банк» витрати зі сплати судового збору в сумі 4 204,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням від 24 листопада 2020 року Ковпаківський районний суд міста Суми у позові відмовив.

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що, скасовуючи рішення про державну реєстрацію права власності за позивачем, відповідач виходив з того, що до заяви АТ «Альфа-Банк» про проведення державної реєстрації не додавалось опису вкладень рекомендованого листа «Укрпошти», а надані до суду матеріали підтверджують факт отримання ОСОБА_1 лише невідомого повідомлення від АТ «Альфа-Банк». З огляду на зазначене рекомендоване повідомлення не може вважатися належним документом, що підтверджує факт надсилання АТ «Альфа-Банк» саме вимоги про усунення порушення зобов`язань за договором іпотеки, що свідчить про відсутність документів, необхідних для проведення оскарженої реєстрації.

Державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» проведена всупереч нормам чинного законодавства.

Відсутність скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу МЮУ, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Розміщення оголошення на офіційному веб-сайті МЮУ про час і місце засідання Колегії є достатнім для підтвердження факту належного повідомлення осіб, визначених пунктом 10 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, про обставини розгляду відповідної скарги.

Можливість звернутися до суду на захист порушеного права на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, не позбавляє права оскарження рішень, дій або бездіяльності державного реєстратора до МЮУ.

МЮУ дотримало порядок розгляду скарги, наказ МЮУ від 24 лютого 2020 року № 649/5 відповідає вимогам законності у частині правомірності підстави скасування незаконного рішення державного реєстратора.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою від 17 лютого 2021 року Сумський апеляційний суд апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишив без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 листопада 2020 року залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції постанову мотивував тим, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про те, що наказ МЮУ від 24 лютого 2020 року № 649/5 є правомірним та таким, що прийнятий на законних підставах, із дотриманням встановленою процедури прийняття.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2021 року до Верховного Суду, АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою для відкриття касаційного провадження АТ «Альфа-Банк» зазначає:

неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування статей 33, 35 Закону України «Про іпотеку» у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19), щодо застосування статті 37 Закону України «Про іпотеку» у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 755/5691/16-ц (провадження № 61-901св17), щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 369/382/17;

відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування абзацу третього частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» у редакції, яка набрала законної сили 16 січня 2020 року, про те, що суд не вправі постановити рішення про скасування рішення державного реєстратора, без одночасного зазначення про припинення речового права (права власності) за попереднім власником, та поновлення речового права (права власності) за позивачем.

АТ «Альфа-Банк» мотивувало касаційну скаргу тим, що на виконання статті 35 Закону України «Про іпотеку», АТ «Альфа-Банк» надсилав письмове повідомлення іпотекодавцю ОСОБА_1 20 квітня 2018 року вих. № 104764 за місцем її реєстрації, яке співпадає з місцем знаходження предмета іпотеки, в якому поряд з вимогою про усунення порушень кредитного договору зазначено, що у випадку невиконання вказаної вимоги банк застосує своє право на позасудове врегулювання шляхом прийняття у власність предмету іпотеки. Зазначене повідомлення ОСОБА_1 отримала 28 квітня 2018 року, що підтверджується копією зворотного повідомлення;

рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень на предмет іпотеки державний реєстратор прийняв 18 грудня 2018 року, тобто майже через вісім місяців після направлення повідомлення ОСОБА_1 та отримання повідомлення особисто 28 квітня 2018 року. До позовної заяви про визнання дій неправомірними та скасування наказу АТ «Альфа-Банк» додало копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки з доказами направлення та отримання;

під час розгляду справи суди першої та апеляційної інстанції встановили, що під час розгляду скарги ОСОБА_1 та при прийнятті МЮУ спірного наказу, реєстраційна справа у Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області - реєстратора Якубовського Р. Г. не витребувана взагалі, а рішення приймалось на підставі електронних копій, розміщених в Державному реєстрі прав державним реєстратором Якубовським Р. Г., яким не було долучено до заяви всіх електронних копій документів шляхом їх сканування та розміщення в Державному реєстрі прав;

під час розгляду МЮУ скарги ОСОБА_1 на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно АТ «Альфа-Банк» надав письмові пояснення, до яких було долучено, в тому числі, копії повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, список згрупованих поштових відправлень та фіскального чека, опису цінного листа, повідомлення про вручення рекомендованого листа;

суд першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), наполягаючи на необхідності наявності опису вкладень рекомендованого повідомлення «Укрпошти»;

матеріали справи взагалі не містять доказів про те, що у ОСОБА_1 або членів її сім`ї немає іншого житлового майна, в тому числі належного їй на праві спільної сумісної власності (довідок з ОБТІ, органу місцевого самоврядування, даних з державних реєстрів щодо членів родини, тощо).

суд апеляційної інстанції не виконав вимоги законодавства щодо обов`язкового встановлення наявності усіх умов застосування до спірних правовідносин положень Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-УІІ.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 20 березня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1801/0308/71-047, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 25 650,00 дол. США на строк до 20 березня 2038 року зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом. Кредит надано для придбання однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 7-10).

20 березня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір № 1801/0308/71-047-Z-I, посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В. В. за реєстровим номером 1033 (а. с. 15).

26 березня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 домовились укласти договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В. В. 20 березня 2008 року № 1033 (а. с. 16).

Пунктом 2 договору іпотеки передбачено, що на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, яке стане його власністю після державної реєстрації, а саме: однокімнатну квартиру під номером АДРЕСА_1 (а. с. 15).

19 серпня 2009 року ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 20 березня 2008 року № 1801/0308/71-047 (а. с. 11-14). Відповідно до пункту 1 договору, сторони домовились, що на дату укладання цього договору про внесення змін і доповнень розмір строкової заборгованості за кредитом становить 25 395,87 дол. США. У пункті 1.1 зазначено, що прострочена заборгованість за договором відсутня (а. с. 11).

25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (а. с. 17-18), зокрема і за договором від 20 березня 2008 року № 1801/0308/71-047 (а. с. 19-20).

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступив свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами (а. с. 21-22), у тому числі і за договором від 20 березня 2008 року № 1801/0308/71-047 (а. с. 23-24).

З моменту набрання чинності цим договором до нового іпотекодержателя (АТ «Альфа-Банк») перейшли усі права і зобов`язання первісного іпотекодержателя у зобов`язаннях, що виникають на підставі договору іпотек, в обсязі та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 20 листопада 2015 року позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнив частково (а. с. 103-105).

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором від 20 березня 2008 року № 1801/0308/71-047 в розмірі 581 860,24 грн, визначеної станом на 01 жовтня 2015 року, звернув стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: однокімнатну квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 , загальною площею 32,5 кв. м, житловою площею 17,6 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , яку передано в іпотеку за іпотечним договором від 20 березня 2008 року № 1801/0308/71-047-Z-1, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 (а. с. 105).

Звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалив провести шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановив початкову ціну предмета іпотеки, визначену за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем в сумі 143 925,00 грн, що за курсом Національного банку України на день укладення договору іпотеки становило 28 500,00 дол. США (а. с. 105 на звороті).

Відстрочив виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а. с. 105 на звороті).

13 грудня 2018 року АТ «Альфа-Банк» на підставі пункту 12 договору іпотеки звернувся до Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області державного реєстратора Якубовського Р. Г. із заявою щодо реєстрації права власності на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 18 грудня 2018 року о 19 год. 17 хв. державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Якубовський Р. Г. на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого власником однокімнатної квартири, загальною площею 32,50 кв. м, житловою площею 17,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є АТ «Альфа-Банк» (а. с. 132-133).

У листопаді 2019 року на адресу МЮУ надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 13 грудня 2018 року № 29508361 за вх. № К-21954. Вважаючи дії державного реєстратора Якубовського Р. Г. незаконними, просила задовольнити скаргу шляхом скасування реєстраційної дії (а. с. 85-87).

З актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень вбачається, ухвалою від 17 грудня 2019 року Ковпаківський районний суд м. Суми наклав арешт на спірну житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у справі № 592/18771/19 за клопотанням прокурора Сумської місцевої прокуратури про арешт майна за матеріалами кримінального провадження № 0003068 (а. с. 133, 134-135).

У грудні 2019 року представник АТ «Альфа-Банк» надала МЮУ письмові пояснення (вих. № 24.12.2019 року) на скаргу ОСОБА_1 від 19 листопада 2019 року (а. с. 90 на звороті-92 на звороті) та зазначила, що з часу набуття права вимоги за кредитним та іпотечним договорами АТ «Альфа-Банк» дійсно неодноразово вживав заходи щодо стягнення заборгованості, зокрема і звертався до суду з відповідним позовом (а. с 90 на звороті). У цьому випадку має місце відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у договорі іпотеки (а. с. 92 на звороті).

Оголошення про розгляд по суті скарги ОСОБА_1 від 19 листопада 2019 року було розміщено на офіційному веб-сайті МЮУ (а. с. 62-63).

24 січня 2020 року Колегія з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції у складі О. Оніщук, В. Дубовика, В. Желінського, К. Прохоренко, О. Колотілова (далі - Колегія), розглянула скаргу ОСОБА_1 від 19 листопада 2019 року на рішення від 18 грудня 2018 року № 44676524, прийняте державним реєстратором Якубовським Р. Г., і рекомендувала: скаргу ОСОБА_1 від 19 листопада 2019 року задовольнити частково; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 грудня 2018 року № 44676524, прийняте державним реєстратором Якубовським Р. Г.; в іншій частині вимог відмовити (а. с. 31-34).

За результатами розгляду зазначеної вище скарги МЮУ на підставі висновку Колегії прийняло рішення у формі наказу від 24 лютого 2020 року № 649/5 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 грудня 2018 року № 44676524, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Якубовським Р. Г. (а. с. 29, 30).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Межі розгляду справи судом

Підставою касаційного оскарження є:

пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку);

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що, скасовуючи рішення про державну реєстрацію права власності за позивачем, відповідач виходив з того, що до заяви АТ «Альфа-Банк» про проведення державної реєстрації не додавалось опису вкладень рекомендованого листа «Укрпошти», а надані до суду матеріали підтверджують факт отримання ОСОБА_1 лише невідомого повідомлення від АТ «Альфа-Банк».

Вважав, що рекомендоване повідомлення не може вважатися належним документом, на підтвердження факту надсилання АТ «Альфа-Банк» саме вимоги про усунення порушення зобов`язань за договором іпотеки, що свідчить про відсутність документів, необхідних для проведення оскарженої реєстрації.

Державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» проведена всупереч нормам чинного законодавства.

Відсутність скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу МЮУ, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Розміщення оголошення на офіційному веб-сайті МЮУ про час і місце засідання Колегії є достатнім для підтвердження факту належного повідомлення осіб, визначених пунктом 10 Порядку, про обставини розгляду відповідної скарги.

Можливість звернутися до суду на захист порушеного права на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, не позбавляє права оскарження рішень, дій або бездіяльності державного реєстратора до МЮУ.

МЮУ дотримало порядок розгляду скарги, наказ МЮУ від 24 лютого 2020 року № 649/5 відповідає вимогам законності у частині правомірності підстави скасування незаконного рішення державного реєстратора.

Зазначені висновки судів першої та апеляційної інстанцій є помилковими та свідчать про порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 757/34482/19-ц (провадження № 61-2407св21) за позовом особи до МЮУ про визнання незаконним та скасування наказу МЮУ про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; зобов`язання МЮУ поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності за позивачем на земельні ділянки дійшов висновку про те, що спір виник між позивачем та особами, речові права на майно яких оспорюється та щодо яких здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому МЮУ як орган, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, є неналежним відповідачем у цій справі. У зв`язку з цим в задоволенні позовних вимог особи до МЮУ про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії необхідно відмовити із зазначеної підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в адміністративній справі № 826/9341/17 (провадження № 11-318апп19) про скасування наказу МЮУ та зобов`язання вчинити дії зазначено, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з наказом Мін`юсту про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача. Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, Велика Палата Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно. Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 185/7091/21 (провадження № 61-19570св21) за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до особи, МЮУ про визнання протиправним та скасування наказу МЮУ про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поновлення державної реєстрації права власності на квартиру за банком, Верховний Суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду про відмову у відкритті провадження у справі(оскільки спір відноситься до юрисдикції господарського суду) та направляючи справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, виходив з того, що спір фактично виник між АТ «Перший Український міжнародний банк» та особою з приводу майна, яке вибуло з власності стягувача на підставі оскарженого наказу МЮУ, а тому суди першої та апеляційної інстанцій зробили неправильний висновок про непідвідомчість цього спору судам цивільної юрисдикції та наявність передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , тобто особою, речові права на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому МЮУ як орган, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, є неналежним відповідачем у цій справі.

Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» до МЮУ про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії необхідно відмовити із мотивів незалучення до справи належного співвідповідача, право власності якого оспорено у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 757/34482/19-ц (провадження № 61-2407св21), колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного по суті висновку щодо відмови в задоволенні позову, однак з помилкових мотивів, а тому судові рішення підлягають зміні з викладенням їх мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У решті рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 24 листопада 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

У решті рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 24 листопада 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк