Справа № 456/392/22
Провадження № 2/456/569/2022
РІШЕННЯ

іменем України

06 травня 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи без самостійних вимог Грабовецько-Дулібівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом ,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок разом з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, що включає в себе житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 заповіту не склав.

Дружина спадкодавця - ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, спадкоємцями першої черги є діти померлого - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно довідки № 739 від 12.10.2021 року, виданої Грабовецько-Дулібівською сільською радою ОСОБА_5 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На час його смерті з ним проживали та були зареєстровані: дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; онуки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

29 вересня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Бораковської О.Я. із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на майно, а саме - житловий будинок в АДРЕСА_1 . Нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2021 року, якою відмовила у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Разом з тим нотаріусом було роз`яснено, що позивачці слід звернутися до суду із позовом про визнання за собою право власності на будинок в порядку спадкування.

Згідно витягу з погосподарської книги № 979 від 28.12.2021 року виданого виконкомом Грабовецько-Дулібівською сільською радою житловий будинок по АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 .

На час смерті гр. ОСОБА_13 разом з нею у житловому будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Отже, померла ОСОБА_6 є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_13 .

Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку ст.1268 ЦК України, спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 червня 2020 року на замовлення позивачки Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації було виготовлено Технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорта житловий будинок має наступні характеристики: житловий будинок «А-1» складається з 3-х житлових кімнат, житловою площею 36,4 кв.м., загальна площа якого становить 61,1 кв.м. До зазначеного житлового будинку належать позначені на плані: сходи «а», сарай «Б», убиральня «В», огорожа «№1», ворота «№2».

Згідно довідки № 742 від 12.10.2021 року виданої Грабовецько- Дулібівською сільською радою за житловим будинком по АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 0,25 га.

Зважаючи на те, що відсутні належні правовстановлюючі документи, оскільки померлий за життя не встиг їх виготовити, ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, тому змушена звертатись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 , та її представник в судове засідання не з?явились, однак представник позивача подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити за їхньої відсутності, позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , в судове засідання не з?явились, однак подали до суду заяви, згідно яких просили розгляд справи проводити за їхньої відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства України.

Представник третьої особи, без самостійних вимог Грабовецько-Дулібівської сільської ради в судове засідання не з?явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити за їхньої відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_5 , про що Грабовецькою сільською радою Стрийського району Львівської області складено відповідний актовий запис №53 від 28.10.2019 року.

Згідно з довідкою №739 від 12.10.2021р., що була видана Грабовецько-Дулібівською сільською радою Стрийського району Львівської області, гр. ОСОБА_5 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . На час смерті з ним проживали та були зареєстровані: дочка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , онук ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_8 , онук ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Згідно свідоцтва про смерть вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_11 померла мати позивача - ОСОБА_6 , про Грабовецькою сільською радою Стрийського району Львівської області складено відповідний актовий запис №28 від 30.06.2017 року.

Згідно з довідкою №740 від 12.10.2021р., що була видана Грабовецько-Дулібівською сільською радою Стрийського району Львівської області, гр. ОСОБА_15 день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 а/з №28 від 30.06.2017, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . На час смерті з нею проживали та були зареєстровані: дочка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , онук ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_8 , онук ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_9 , чоловік ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Зі свідоцтва про смерть вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_13 померла ОСОБА_13 , про що комітетом Довголуцькою сільською радою Стрийського району Львівської області складено відповідний актовий запис №16 від 01.11.1988року.

Згідно з довідкою №741 від 12.10.2021 р., що була видана Грабовецько-Дулібівською сільською радою Стрийського району Львівської області, гр. ОСОБА_13 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 а/з №16 від 01.11.1988 року постійно проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . На час смерті з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований.

29 вересня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Бораковської О.Я. із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на майно, а саме - житловий будинок в АДРЕСА_1 . Нотаріус видала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.09.2021 року, якою відмовила у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Разом з тим нотаріусом було роз`яснено, що позивачці слід звернутися до суду із позовом про визнання за собою право власності на будинок та в порядку спадкування.

Згідно запису погосподарської книги, що зберігається у виконкомі Грабовецько-Дулібівської сілької ради домоволодіння АДРЕСА_2 рахується за колгоспним двором головою якого є гр. ОСОБА_13 . На час смерті гр. ОСОБА_13 разом з нею у житловому будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Відповідно до довідки №742 від 12.10.2021 р., що була видана виконкомом Грабовецько-Дулібівської сільсокої ради, за житловим будинком по АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 0,25 га.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 527 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

За змістом статей 548, 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_6 є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_13 .

Після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку ст.1268 ЦК України, спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1961 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно правових актів.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримана спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект ш спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудженні будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено прав< власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визнана законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державні реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з наступними змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс 13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св 18).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття і експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна і містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Отже, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності померлому ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.5 ст.20 ЗК УРСР в редакції 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

У абз. 3 ст. 5 постанови Верховної Ради УРСР від 18 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» (із змінами, внесеними згідно із законом України від 5 травня 1993 року № 3180-ХІІ) зазначено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Згідно п.7 Прикінцевих положень ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Зважаючи на те, що відсутні належні правовстановлюючі документи, ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , фактично спадщину прийняла, ніким не заявлено свого права на спадкування, а тому позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок «А-1» з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з 3-х житлових кімнат, житловою площею 36,4 кв.м., загальна площа якого становить 61,1 кв.м. До зазначеного житлового будинку належать позначені на плані: сходи «а», сарай «Б», убиральня «В», огорожа «№1», ворота «№2», в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя Р. Т. Шрамко