Справа № 353/246/22
Провадження № 22-ц/4808/915/22
Головуючий у 1 інстанції ЛУЩАК Н. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду, ухвалене суддею Лущак Н.І. 6 червня 2022 року в м. Тлумачі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з відповідачем з 25.01.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.11.2018 року рішенням Тлумацького районного суду шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дочку залишено проживати з матір`ю.

На даний час ОСОБА_1 проживає у своїх родичів в с. Обертин, від покладеного на нього обов`язку по утриманню дитини ухиляється, добровільно матеріальної допомоги не надає. Має нерегулярний дохід, дійний розмір якого приховує. Як відомо позивачу, аліментів відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчих документах з нього немає, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків на утриманні також не має.

Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дочкою повноліття.

Рішенням Тлумацького районного суду від 6 червня 2022 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1800,00 грн. щомісячно, починаючи з 19.04.2022 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 992,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне дослідження обставин справи, ненадання належної оцінки доказам, які мали істотне значення для правильного її вирішення.

На його думку суд не врахував, що відповідач є інвалідом ІІІ групи з дитинства та не може фізично працювати. Зазначає, що часто хворіє, у нього відсутні три пальці на лівій руці, є грижі хребта. На даний час він не працює, отримує соціальну допомогу в розмірі 1934 грн., якої не вистачає навіть на лікування. Власного житла, рухомого та іншого нерухомого майна не має, проживає в будинку батьків-пенсіонерів та фактично перебуває на їх утриманні. Вказує, що після розірвання шлюбу залишив позивачу усе спільно нажите майно.

Також зазначає, що по мірі можливостей він та його батьки допомагають позивачу матеріально утримувати дитину як в грошовій, так і в натуральній формі.

Однак стягнення аліментів в сумі 1800,00 грн. щомісяця фактично позбавить його та його батьків засобів до існування.

Просить змінити рішення Тлумацького районного суду від 6 червня 2022 року, ухваливши стягувати з нього аліменти на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі по 967 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття; судові витрати розподілити пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що суд першої інстанції при визначенні суми аліментів правомірно взяв до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А посилання апелянта на такі обставини, як проживання його з батьками та розміри їхніх доходів не стосуються даної справи. Інших дітей на утриманні у відповідача немає. Не відповідають дійсності і твердження апелянта про те, що він не працює, оскільки йому не дозволяє стан здоров`я. Вказує, що відповідач працює та отримує заробітну плату, яка не відображається в його офіційних доходах, і яку він використовує на власні потреби. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 25.01.2014 року проживали у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.09.2014 року (а.с. 5).

Рішенням Тлумацького районного суду від 08.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано, місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено місце проживання її матері ОСОБА_2 (а.с. 3-4).

Згідно копії Довідки відділу ЦНАП виконавчого комітету Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 10.12.2021 року №252 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 01.06.2013 року по даний час (а.с. 6).

Відповідно до Довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Обертинської селищної ради №157 від 04.05.2022 року, медичних виписок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на «Д» обліку у педіатра з 01.10.2019 року з діагнозом: лівобічний міхуро-сечовий рефлекс 3 ст. В 2019 та в 2020 році була прооперована; рекомендовані періодичні обстеження, дотримання спеціальної дієти (а.с. 26-28).

Як вбачається з копії Довідки відділу ЦНАП виконавчого комітету Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 15.02.2022 року №53 ОСОБА_1 з 15.02.2022 року по даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20).

Встановлено також, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН та отримує державну допомогу особам з інвалідністю ІІІ гр. з дитинства з 01.09.2018 року по даний час, про що свідчить Довідка Управління соціального захисту населення Івано-Франківської РДА №374 від 29.04.2022 року (а.с. 22).

Згідно Повідомлення про надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства з 01.03.2021 року по 31.03.2024 року ОСОБА_1 призначено допомогу в розмірі 1061,40 грн., доплата 707,60 грн. (а.с. 21).

До апеляційної скарги апелянтом долучено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 29.06.2022 року, довідки Головного управління Пенсійного фонду України №111 та №112 від 29.06.2022 року, із яких вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживає за місцем реєстрації своїх батьків-пенсіонерів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 45-48).

Згідно копій медичної виписки від 30.06.2022 року, Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №408308 від 18.03.2021 року, Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 30.06.2022 року ОСОБА_1 в 1995 році отримав травму ампутовані 3, 4, 5 пальці лівої руки; з 01.03.2021 року йому встановлена 3 група інвалідності до 01.04.2024 року, протипоказана важка фізична праця з участю обох рук; розмір соціальних виплат з грудня 2021 року становить 1934,00 грн. (а.с. 49-51).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. А враховуючи інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, те, що відповідач є інвалідом ІІІ групи, однак є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, виходячи з принципів розумності та справедливості, матеріального становища сторін, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 1800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повнолітня.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Такі ж положення закріплені і в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

У силу вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами, та перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначення розміру аліментів в сумі 1800,00 грн. щомісячно на дитину.

Оскільки дитина ОСОБА_3 проживає з позивачем, а відповідач у свою чергу є працездатною особою молодого віку, інших осіб на утриманні не має, то суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про його обов`язок утримувати свою неповнолітню дитину.

Твердження апелянта про те, що за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем він не має можливості надавати матеріальну допомогу у розмірі, визначеному оскаржуваним рішенням, є необґрунтованими.

Так, на підтвердження стану здоров`я позивач надав копію Довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №408308 від 18.03.2021 року, якою йому встановлено ІІІ групу інвалідності до 01.04.2024 року, зазначено, що йому протипоказана важка фізична праця з участю обох рук (а.с. 49). Однак, дана довідка не є достатнім доказом для висновку про те, що за своїм станом здоров`я позивач не має можливості утримувати свою дитину, оскільки зазначені у ній рекомендації не забороняють йому працювати. Встановлення відповідачу третьої групи інвалідності, не є перешкодою у працевлаштуванні, а лише обмеженням у виконанні деяких видів робіт важкої фізичної праці праця з участю обох рук, а тому не існує перешкод для виконання ним обов`язку по утриманню своєї дочки і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення можливості її нормального розвитку.

Доводи апелянта про його проживання разом із матір`ю та батьком, які є пенсіонерами, на правильність висновків суду першої інстанції також не впливають, оскільки апелянтом доказів на підтвердження здійснення ним будь-яких витрат на утримання батьків, придбання ним ліків чи інших предметів, необхідних для забезпечення їм нормальної життєдіяльності не надано. Крім того, як посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі, його батьки отримують пенсію, а мати отримує пенсію в розмірі, який значно вищий за встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Також апелянтом не надано доказів понесених витрат на власне лікування.

Таким чином докази, які б доводили неможливість апелянта сплачувати аліменти у визначеному оскаржуваним судовим рішенням розмірі, в матеріалах справи відсутні.

При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд керувався інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення, та рівним обов`язком матері та батька утримувати свою дитину.

Посилання апелянта на те, що після розірвання шлюбу він залишив позивачу усе спільно нажите майно теж не можуть свідчити про відсутність в нього обов`язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, оскільки матеріали справи не містять доказів передачі ним права власності на нерухоме майно в рахунок сплати аліментів.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тлумацького районного суду від 6 червня 2022 року без змін.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тлумацького районного суду від 6 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 5 вересня 2022 року.