ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2022 року м. Кропивницький

справа № 390/437/22

провадження № 22-ц/4809/796/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участі секретаря Савченко Н. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районні Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бойко Зої Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2022 року у складі судді Бойко І. А. і

В С Т А Н О В И В:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту та просила:

-встановити юридичний факт неправильності запису в актовому записі про шлюб № 4 щодо ОСОБА_1 від 19 травня 1968 року, складеного Клинцівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, а саме: в «відомостях про наречену» прізвище після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 » замість правильного « ОСОБА_3 »;

-зобов`язати Кіровоградський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Сідного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису про шлюб № 4 від 19 травня 1968 року, складеного Клинцівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, а саме: в «відомостях про наречену» виправити прізвище після реєстрації шлюбу з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».

Заява мотивована тим, що 19 травня 1968 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований Клинцівською сільською радою Кіровоградської області, актовий запис № 4.

Проте, в актовому записі про укладення шлюбу та свідоцтві про шлюб з невідомих причин, безпідставно прізвище чоловіка зазначено « ОСОБА_2 » замість правильного - « ОСОБА_3 », як наслідок, зазначено прізвище, яке присвоєно після укладення шлюбу « ОСОБА_2 » замість правильного - « ОСОБА_3 ».

Заявник вважає, що розбіжності у написанні її прізвища та прізвища чоловіка є результатом лише документальної фіксації некоректного українського запису прізвищ під впливом їх російської вимови або під впливом відповідних графічних записів українською мовою, оскільки на російській мові написання прізвищ є ідентичним.

Кіровоградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області було відмовлено ОСОБА_1 у внесенні змін до актового запису про шлюб № 4 від 19.05.1968, у зв`язку з тим, що заявницею не надано та відділом не зібрано документів, які б давали змогу внести зміни до актового запису.

У зв`язку з тим, що рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану є підставою для внесення змін у відповідні записи, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2022 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кіровоградський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту неправильності запису в актових записах відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що враховуючи те, що заявнику було відмовлено у внесенні відповідних виправлень, у заявника та заінтересованої особи виник спір про право щодо відповідності вчиненого актового запису фактичним обставинам, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що разом із вимогою про встановлення факту заявник просив суд одночасно зобов`язати заінтересовану особу вчинити дії шляхом внесення виправлень у актовий запис про шлюб заявника, яка має зобов`язальний характер, а тому не може бути розглянута за правилами окремого позовного провадження.

В апеляційній скарзі адвокат Бойко З. С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2022 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, як ухвалена з порушенням норм процесуального права.

Заявник вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що існує спір про право, оскільки в даному випадку спір про право відсутній та встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нею помилково заявлено вимогу про встановлення факту неправильності в актовому записі, замість встановлення неправильності в актому записі, з огляду на те, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Бойко З. С. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник Кропивницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районні Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки заінтересована особа про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту першого статті 6 Конвенції гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним.

Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою просила:

-встановити юридичний факт неправильності запису в актовому записі про шлюб № 4 щодо ОСОБА_1 від 19 травня 1968 року, складеного Клинцівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, а саме: в «відомостях про наречену» прізвище після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 » замість правильного « ОСОБА_3 »;

зобов`язати Кіровоградський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Сідного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису про шлюб № 4 від 19 травня 1968 року, складеного Клинцівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, а саме: в «відомостях про наречену» виправити прізвище після реєстрації шлюбу з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » (а. с. 1-7).

Відмовляючи у відкритті провадженя, суд першої інстанці, керуючись ч. 4 ст. 315 ЦПК України, виходив з того, що у ОСОБА_1 та державного органу реєстрації актів цивільного стану виник спір про право щодо відповідності вчиненого актового запису фактичним обставинам, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено статтею 315 ЦПК України.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Аналізуючи наведені норми права та зміст і доводи заяви ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що висновок суду першої інстанції про наявність спору про право та посилання на ч. 4 ст. 315 ЦК України є помилковим, оскільки в даному випадку спір про право відсутній та встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 297/2485/19 (провадження № 61-10472св20).

За таких обставин, суд першої інстанції внаслідок неправильного тлумачення та застосування положення ч. 4 ст. 315 ЦПК України дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження в справі, у зв`язку із наявністю спору про право.

Крім того, суд першої інстанції помилково посилався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 25/2737/17 (провадження № 4-408цс18), зазначаючи про те, що вимоги ОСОБА_1 повинні розглядатись в порядку позовного провадження, адже у вказаній постанові суд посилався на можливість розгляду вимог про встановлення неправильності запису в акті цивільного стану в порядку цивільного судочинства, проте, в якому провадженні можуть розглядатись вазані вимоги окремому чи позовному, суд у постанові не зазначав.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відповідно до пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бойко Зої Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01.09.2022.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник