КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/761/22
Київський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»
про відшкодування шкоди завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
Позивач - Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» 18.08.2021 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму виплаченого відшкодування у розмірі 953580,55грн. та витрати по сплаті судового збору.
За наслідком викладеного позивач зазначає, що невідшкодована сума виплаченого страхового відшкодування, внаслідок пошкодження транспортного засобу у дорожній-транспортній пригоді, яка сталась з вини відповідача, складає в сумі 953580,55 грн. Позивач стверджує, що скеровував вимоги на адресу мешкання відповідача щодо сплати вказаної суми коштів, однак останні не отримуються відповідачем та остаються поза увагою.
Приймаючи, що виплаченої страховиком відповідача суми страхового відшкодування недостатньо для погашення усієї суми виплаченого позивачем страхового відшкодування, а до позивача в силу чинного законодавства перейшло право вимоги від потерпілої особи до винної, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача різниці між фактичною сумою виплаченого страхового відшкодування та виплаченим лімітом шкоди по договору страхування відповідача, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі, в порядку загального позовного провадження, та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
06.12.2021 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання призначене на 07.09.2022 року позивач не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак під час розгляду справи надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за його відсутності, відсутності заперечень проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання призначені по справі у тому числі призначене на 07.09.2022 року жодного разу не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся у відповідності до ч.11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається належним чином повідомленою, приймаючи, що у відповідності до відповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області відповідач не значиться зареєстрованим в місті Одесі та Одеській області.
Також, з метою належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання, останній також сповіщався шляхом скерування копії ухвали суду про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї, разом з судовою повісткою на адресу відомого місця проживання, яка визначена у постанові суду про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: АДРЕСА_1 , яка повернула до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.
Приймаючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання.
Про причини неявки відповідач суд не повідомив, як і не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.08.2019 року о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Джип», н/з НОМЕР_2 , по вул. Дмитра Донського в м. Одеса, здійснив перетин подвійної суцільної розмітки дороги 1.3, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності маневру, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Рендж Ровер», н/з НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 8.5, 10.1 «Правил дорожнього руху України», за що передбачена адміністративна відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП України.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.
В силу ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою..
Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_1 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.08.2019 року, додатковому доказуванню не підлягає.
У насідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Як вбачається пошкоджений у вказаній дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб марки «Рендж Ровер», н/з НОМЕР_1 , належав на праві власності ТОВ «ТЕК» «ЗЕКТЕР», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Страхувальник звернувся з заявою до позивача про виплату страхового відшкодування.
У відповідності до звіту №2228-10-19 про оцінку колісного транспортного засобу марки «Рендж Ровер», н/з НОМЕР_1 , складеного 03.12.2019 року ФОП ОСОБА_2 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки «Рендж Ровер», н/з НОМЕР_1 , станом на 28.08.2019 року складає 1 062 116,94 грн.
На підставі зазначених відомостей, страховик здійснив розрахунок страхового відшкодування до страхового акту №85/19/ТР25/01, відповідно до якого визначено розмір страхового відшкодування, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 23.08.2019 року, ТОВ ТЕК» «ЗЕКТЕР» в сумі 1053580,55 грн.
Також, з матеріалів цивільної справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, який керував транспортним засобом марки «ДЖИП», н/з НОМЕР_2 , була застрахована за полісом Зеленої Карти №AZ/AAGAA199595258.
Пунктом 40.1 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди зокрема на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ.
Пунктом 41.2 вказаного Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння зокрема власниками транспортних засобів, якщо такі власники надали відповідним уповноваженим органам інших країн страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ, та за умови, що такий страховик не відшкодував шкоду.
Позивач, як страховик потерпілої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.08.2019 року, яким було виплачено страхове відшкодування, 23.02.2021 року звернувся до МТСБУ, яка є гарантом відшкодування шкоди члену міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", з заявою про відшкодування виплаченого стразового відшкодування в межах визначених законом лімітів.
У відповідності до поданих до суду доказів вбачається, що МТСБУ було виплачено ПрАТ «Європейський страховий альянс» суму страхового відшкодування, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мла місце 23.08.2019 року з вини ОСОБА_1 , в сумі 100000,00 грн.
На підставі викладеного вбачається, що різниця між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням та відшкодованим страховиком винною особою в межах визначених законом лімітів становить у розмірі 953580,55 грн. (1056580,55 100000,00 грн.)
Щодо заявлених вимог позивача, суд зазначає наступне.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 953580,55 грн.
Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань :
Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування;
Деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП;
Договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Судом встановлено, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 1053580,55 грн.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.
Щодо наявності у відповідача обов`язку відшкодувати виплачене позивачем страхове відшкодування, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.
Судом встановлено, що відповідно до полісу Зеленої Карти №AZ/AAGAA199595258, лімітом відшкодування станом на момент вчинення дтп становила сума у розмірі 100000,00 грн.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
Пунктом 40.1 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди зокрема на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ.
Пунктом 41.2 вказаного Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння зокрема власниками транспортних засобів, якщо такі власники надали відповідним уповноваженим органам інших країн страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ, та за умови, що такий страховик не відшкодував шкоду.
Як вже встановлено судом, МТСБУ було відшкодовано позивачеві виплачену суму страхового відшкодування в межах ліміту у розмірі 100000,00 грн.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже в цій справі, обов`язок відповідача, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Приймаючи вищевикладене, враховуючи встановлені обставини щодо виплати позивачем за договором майнового страхування потерпілій особі страхового відшкодування, та розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відповідача, суд доходить до висновку, що на відповідача покладається обов`язок з відшкодування різниці між виплаченим позивачем страховим відшкодуванням та відшкодованим страховиком винної особи відповідача в межах визначених законом лімітів, що становить у розмірі 953580,55 грн. (1056580,55 100000,00 грн.).
Доказів на підтвердження відшкодування відповідачем позивачеві вказаної суми страхового відшкодування, матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, вбачається, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі виплаченого позивачем страхового відшкодування в сумі 953580,55грн., в порядку суборгації.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 4, 5, 6, 19, 76-78, 81, 141, 178, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.