Номер провадження: 22-ц/813/7481/22
Справа № 946/3442/22
Головуючий у першій інстанції Бальжик О. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа - ОСОБА_2 ) про видачу обмежувального припису, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Бальжик О.І. 03 червня 2022 року у м. Ізмаїл Одеської області, -

встановила:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців із заборонами щодо: перебування в місці її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення на 50 м до її місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування, а саме місця реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_2 . Кривдник не є ані власником, ані зареєстрованою особою. Після початку збройної агресії Російської Федерації проти України, ОСОБА_2 вчиняє відносно неї психологічне насильство, що виражається у постійному тероризуванні, приниженні, в погрозах вбивством її та членів її родини, а саме дочки ОСОБА_3 та правнуки ОСОБА_4 . Також, ОСОБА_2 відносно неї було вчинено фізичне насильство шляхом нанесення тілесних ушкоджень, що підтверджено актом судово-медичного дослідження (обстеження) №5/45 від 23.03.2022 року, а також фотографіями. 22.03.2022 року заявницею до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області було подано заяву про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, відомості про яку було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 за ч.1 ст.125 КК України. У зв`язку із протиправними діями ОСОБА_2 , заявниця вимушена була проживати близько двох місяців у родичів.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, не виключено, що може відбутися повторне вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 в силу свого віку (84 роки) та стану здоров`я не здатна себе захистити.

Сторони про розгляд справи на 23.08.2022 року були сповіщені належним чином.

1907.2022 року від представника ОСОБА_1 надішло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконкому міської ради за №455 від 25.08.1982 року ОСОБА_1 виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Договором від вересня 1982 року ОСОБА_1 надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 08.11.2001 року, та копією будинкової книги (а.с.3, 5-8).

Даних щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Згідно Акту судово-медичного дослідження (обстеження) №5/45 від 23.03.2022 року, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження, а саме: синці на тильній поверхні лівої та правої кисті, в проекції між першим та другими пальцями, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та могли утворитися приблизно протягом за 3,5-4 діб до моменту обстеження, можливо 19.03.2022 року.

21.04.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 було внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про завдання їй 19.03.2022 року тілесних ушкоджень (а.с.12, 15).

Згідно ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п.п.3,6,7,8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких насідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Європейський суд по правам людини попередньо розглядав проблему домашнього насильства відповідно до статеи? 2, 3, 8 та 14 Конвенціі? (див., зокрема, рішення в справі «Талпіс проти Італіі?» (Talpis v. Italy), No 41237/14, п. 100, від 2 березня 2017 року). У всіх цих справах Суд встановив, що згідно з Конвенцією, органи державноі? влади мають позитивне зобов`язання розробити та застосувати належну нормативно-правову базу, що забезпечить ефективнии? захист від актів домашнього насильства (див., зокрема, рішення в справах «Беваква та С. проти Болгаріі?» (Bevacqua and S. v. Bulgaria), No 71127/01, п. 65, від 12 червня 2008 року; «А. проти Хорватіі?» (A. v. Croatia), No55164/08, п. 60, від 14 жовтня 2010 року; «Хаи?дуова проти Словаччини» (Hajduovaм v. Slovakia), No2660/03, п. 46, від 30 листопада 2010 року).

У зв`язку з цим Суд постановив, зокрема, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatis mutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти Украі?ни», No1870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні діі?, і за ними и?мовірно и?тимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в маи?бутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватіі?» (Рorрevicм v. Croatia) No41526/10, пп. 92-93 та 147-49, ЄСПЛ, 2012 р.; та Ірини Смірновоі?, цитоване вище, там само).

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Irelandv. theUK» наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

У даній справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між заявником та ОСОБА_2 з лютого 2022 року стали виникати конфліктні ситуації.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 вчиняє відносно неї психологічне насильство, що виражається у постійному примушенні до хатньої роботи (готуванні їжі), нецензурних висловлюваннях, погрозах вбивством тощо. Крім того, заявниця стверджує, що 19.03.2022р. ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження, на підтвердження чого надано Акт судово-медичного дослідження (обстеження) №5/45 від 23.03.2022 року.

21.04.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 було внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про завдання їй 19.03.2022 року тілесних ушкоджень. Досудове розслідування наразі триває.

При цьому, у заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 зазначено, що тілесні ушкодження були завдані їй ОСОБА_2 , який також погрожував заявниці фізичною розправою та висловлювався нецензурною лайкою.

Після інциденту, який стався 19.03.2022р., заявниця більше двох місяців проживала у родичів. Як зазначено у апеляційній скарзі, ОСОБА_1 боїться знаходитись вдома у присутності ОСОБА_2 .

Крім того, з рапорту Відділу організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області від 22.03.2022 року вбачається, що 22.03.2022 року зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_1 побив її зять ОСОБА_2 . Згідно вказаного рапорту, кривдником зазначено ОСОБА_2 .

Також колегією суддів було прослухано наявний у матеріалах справи CD-диск, з якого вбачається, що при спробі ОСОБА_1 потрапити до належного їй на праві власності нерухомого майна ОСОБА_2 , якій не є ані власником, ані користувачем цього майна, поводив себе вкрай агресивно, провокував сварки, висловлювався нецензурною лайкою по відношенню до ОСОБА_1 та її дочки ОСОБА_3 , яка захищала свою матір.

Вказані дії ОСОБА_2 свідчать про високу вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення по відношенню до ОСОБА_1 , яка є особою похилого віку (85 років), та не спроможна у зв`язку із цим захистити себе від агресивної протиправної поведінки ОСОБА_2 .

Таким чином, надані заявником докази містять об`єктивні дані про вчинення ОСОБА_2 дій, передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство.

При цьому, відсутність у ОСОБА_2 статусу «кривдника», оскільки останній не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, не враховується колегією суддів, оскільки сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №404/5203/19.

Враховуючи наведені норми права та встановлені фактичні обставини колегія суддів, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, доходить висновку про те, що ОСОБА_2 вчиняє відносно ОСОБА_1 фізичне та психологічне насильство, у зв`язку із чим заявниця, як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу колегія суддів, на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, оцінивши пропорційність вручання у права і свободи особи, ураховуючи, що ці заходи пов`язані з протиправною поведінкою такої особи, доходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , встановивши наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 терміном на 6 (шість) місяців:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближання на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У задоволенні іншої частини заяви необхідно відмовити, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 розшукував ОСОБА_1 .

При вказаних обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, невірно застосував норми матеріального права що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2022 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 .

Згідно ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 червня 2022 року - скасувати, постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа - ОСОБА_2 ) про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 терміном на 6 (шість) місяців:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближання на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

- заборонити ОСОБА_2 ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Копію судового рішення направити до Ізмаїльського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області для взяття кривдника на профілактичний облік, та до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 08 вересня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе