ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/4973/21 Номер провадження 22-ц/814/2580/22Головуючий у 1-й інстанції Саркісян О.А. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Дорош А.І., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського райнного суду м. Харкова від 24 січна 2021 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У травні2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 26.10.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 500963029.

Сума кредиту складає 8265,60 грн, процентна ставка за користування кредитом становить 15,99% річних. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 27.10.2019 року.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 8265,60 грн.

28.01.2019 року між АТ «Альфа банк» та ТОВ «ФК «Веста» укладено договір факторінгу №2019-1АБ/Веста, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги за договорами кредиту, у тому числі за договором №500963029 від 26.10.2014 року.

29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право за договорами кредиту, в тому числі за договором №500963029 від 26.10.2014 року.

За період користування кредитними коштами відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, однак в повному обсязі заборгованість не погашена. Загальний розмір заборгованості станом на 11.05.2021 року становить 20729,62 грн.

Крім того, оскільки відповідачем прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат та 3 % річних. Отже загальний розмір заборгованості становить 22551,26 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором №500963029 від 26.10.2014 року у розмірі 22551,26 грн., а також судові витрати в розмірі 2270,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Орджонікікідзенського районного суду м. Харкова від 24 січня 2022 року позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 500963029 від 26.10.2014 у розмірі 22551 грн. 26 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір у розмірі 2270,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що позивачем не доведено дійсний розмір суми заборгованості, оскільки не надано банківської виписки, що є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

Крім того, вказує, що банк не довів належними та допустимими доказами, що відповідач був належним чином ознайомлений з усіма умовами та правилами нарахування кредитором штрафних санкцій за порушення боржником умов договору, а отже позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26.10.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 500963029. Сума кредиту складає 8265,60 грн, процентна ставка за користування кредитом становить 15,99% річних. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 27.10.2019 року.

Пунктом 2.6 договору визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до договору та його невід`ємною частиною.

Згідно п. 5 кредитного договору, позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений в письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі, вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту, з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предмету супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої передбачає ЗУ «Про захист прав споживачів». Зі всіма умовами, які ОСОБА_1 були роз`яснені, зрозумілі і не потребують додаткового роз`яснення і з якими він цілком згодний.

Внаслідок порушення відповідачем зобов`язання по своєчасному поверненню сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, станом на 11.05.2021 року, утворилась заборгованість у розмірі 22551,26грн., що складається з заборгованості за кредитом - 6373,16 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 7956,46 грн.; заборгованості з пені - 6400,00 грн.; 3 % річних - 574,63 грн.; інфляційні витрати - 1247,01 грн.

28.01.2019 року між АТ «Альфа банк» та ТОВ «ФК «Веста» укладено договір факторінгу №2019-1АБ/Веста, відповідно до якого АТ «Альфа банк» відступило ТОВ «ФК «Веста», яке набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за договором №500963029 від 26.10.2014 року.

29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором №500963029 від 26.10.2014 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із недоведеності та обґрунтованості позовних вимог. При цьому судом прийнято до уваги, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідачем не спростований.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено факт підписання 26.10.2014 року ОСОБА_1 . Анкети-Заяви на отримання кредиту по продукту «Рефінансування споживчих та готівкових кредитів».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було підписано не лише Анкету-Заяву на отримання кредиту по продукту «Рефінансування споживчих та готівкових кредитів», яка містить загальний розрахунок сплати процентів та інших платежів за кредитом, а й безпосередньо кредитний договір №500963029, та графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 13-16)

Вказані складові кредитного договору містять умови та правила кредитування, а також порядок повернення кредиту та нарахування штрафних санкцій за невиконання умов договору.

Встановлення вказаних обставин судом першої інстанції та дослідження відповідних доказів під час судового розгляду спростовує доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача, як боржника щодо всіх умов договору кредиту.

Крім того, оцінюючи доводи відповідача щодо недоведеності наявності та розміру заборгованості за тілом кредиту колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18), зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

Відповідно до пункту 61 вказаного Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано суду виписку по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що зазначений також у кредитному договорі №500963029, згідно якого дебет рахунку становить 8265,60 грн.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що спірний кредитний договір було укладено між сторонами не на споживчі цілі, а з метою реструктуризації та погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №500458625 від 12.02.2014 року, а отже посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду у справах, що стосуються стягнення заборгованості за кредитом, наданим банком на споживчі цілі є безпідставним.

Інші наведені в апеляційній скарзі, доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського райнного суду м. Харкова від 24 січна 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених встатті 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : А.І. Дорош

Л. І. Пилипчук