Номер провадження: 22-ц/813/3070/22
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Верхоли Ігоря Олеговича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

встановив:

24.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою (далі ДТП), та просив суд стягнути суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 278 244,30 грн., а також судові витрати: суму судового збору в розмірі 2782,44 грн.; витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 20.09.2020р. о 12.40 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Opel Corsa, д.н.з. НОМЕР_1 , у м.Одесі, по вул. Канатна, у бік вул. Успенська, виїхала на регульоване перехрестя з вул.Троїцька на заборонений червоний сигнал світлофору та скоїла зіткнення з автомобілем Alfa Romeo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Троїцька у бік вул. Маразліївська на зелений сигнал світлофора. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 порушила вимоги п.п.8.7.3.е, 2.3.б Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що передбачена відповідальність по ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2020р. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї відповідне адміністративне стягнення.

Експертним автотоварознавчим дослідженням визначено вартість завданого збитку в розмірі 278 244,30 грн. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність не була застрахована учасниками пригоди.

Посилаючись на зазначені обстави, позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від14.04.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданого матеріального збитку в розмірі 117 584,31 грн., судовий збір в сумі 2782,44 грн. та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 500,00 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Верхола І.О. ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.04.2021 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с. 87-91).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Тараненко Р.Ю. просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.04.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, у тому числі сторони через своїх представників, як то передбачено ч.5 ст. 130 ЦПК України (а.с. 132-134).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 07.09.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 09.09.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше року (а.с. 104), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2020р. о 12.40 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Opel Corsa, д.н.з. НОМЕР_1 , у м.Одесі по вул. Канатна у бік вул. Успенська, виїхала на регульоване перехрестя з вул. Троїцька на заборонений червоний сигнал світлофору та скоїла зіткнення з автомобілем Alfa Romeo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Троїцька у бік вул. Маразліївська на зелений сигнал світлофора. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 порушила вимоги п.п.8.7.3.е, 2.3.б Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі автомобіль «Alfa Romeo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 .

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року, справа №522/18146/20, відповідачку ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. зі стягненням на користь держави судовий збір у сумі 420,40 грн. (а.с. 5).

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) ; 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір цих збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку № 180-20 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу Alfa Romeo 159, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який складено 04.10.2020р. судовим експертом Крутих Є.О., визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Alfa Romeo 159, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 20.09.2020р., визначається рівною 278 244,30 грн. Ринкова вартість автомобіля Alfa Romeo 159, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням аварійних пошкоджень внаслідок ДТП, яка відбулася 20.09.2020р., визначається рівною 160 659,99 грн. (а.с. 6-16).

Суд першої інстанції обгрунтовано послався на п. 15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р., відповідно до якого, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Представник позивача зазначав, що автомобіль Alfa Romeo 159, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить його довірителю, не є фізично знищеним.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що в даному разі, власнику автомобіля Alfa Romeo 159, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу у справі, відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що становить 117 584,31 грн. (278 244,30 160 659,99).

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів у повному обсязі, так як ці висновки відповідають чинному цивільному і цивільно-процесуальному законодавству України.

При цьому колегією суддів враховано, що доказів того, що автомобіль Alfa Romeo 159, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу у справі, повністю знищений, або того, що вказаний автомобіль після ДТП переданий відповідачу, матеріали справи не містять.

З огляду на викладені обставини, є безпідставними і необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка має відшкодувати позивачу шкоду у сумі 278 244,30 грн., а також про те, що автомобіль Alfa Romeo 159, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу у справі,є фізично знищеним.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 , своїх заперечень проти ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Верхоли Ігоря Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.09.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева