Справа № 203/3174/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подачі, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подачі.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 остання у відповідності до правил альтернативної підсудності, встановлених ч.1 ст.28 ЦПК України, має намір звернутись до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, а також про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обгрунтування поданої заяви та майбутнього позову заявниця посилалась на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу в 2014 році дитина залишилась проживати разом із заявницею та постійно мешкала з нею протягом всього часу у м.Дніпрі. 14.06.2022 року за домовленістю з нею батько взяв сина на відпочинок на 2-3 тижні та після цього до дому не повернув, повідомивши, що не збирається цього робити.

Посилаючись на вказані обставини зміни батьком місця постійного проживання дитини без згоди матері, заявниця в забезпечення позову про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, з яким вона має намір звернутись в подальшому суду, просила зобов`язати ОСОБА_2 передавати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його знаходження за адресою: АДРЕСА_1 , матері для особистого спілкування, без обмеження місць перебування, без присутності батька, по вихідних днях кожну другу та четверту суботу і неділю з 10-00 г. суботи до 19-00 г. неділі; надати необмежене спілкування матері із сином особисто, у вільний час дитини, засобами телефонного, електронного та іншого способу зв`язку (Viber, Skype тощо).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК України.

Зокрема п.п.2.3 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено можливість забезпечення позову судом шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до п.п.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Суд враховує, що відсутність спілкування з матір`ю, з якою дитини проживала з моменту народження та на протязі тривалого часу після розірвання шлюбу між батьками, може негативно вплине на психологічне здоров`я дитини. Проживаючи з батьком та будучі позбавленою можливості спілкуватись із матір`ю, дитина може бути налаштована проти останньої відповідачем.

Таким чином, враховуючи підстави та предмет позову, з яким заявниця має намір звернутись до суду, фактичні обставини спірних правовідносин, на які посилається остання, суд вважає, що запропоновані заявницею заходи забезпечення позову є адекватними та співмірними із майбутніми позовними вимогами, зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків між останніми і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Вказане узгоджується із правовими позиціями, які висловив Верховний Суд висловив у постановах від 04.04.2018 року у справі №344/16653/16-ц (провадження №61-1153св17), від 18.11.2020 року у справі №127/31828/19 (провадження №61-10859св20), від 17.05.2021 року у справі №761/25101/20 (провадження №61-1092св21).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на характер спірних правовідносин, а також враховуючи, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, суд не вбачає передбачених ст.154 ЦПК України підстав для зустрічного забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,152,153,208-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову до його подачі задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) передавати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його знаходження за адресою: АДРЕСА_1 , матері ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) для особистого спілкування, без обмеження місць перебування, без присутності батька, по вихідних днях кожну другу та четверту суботу і неділю з 10-00 г. суботи до 19-00 г. неділі; а також зобов`язати надати необмежене спілкування матері із сином особисто, у вільний час дитини, засобами телефонного, електронного та іншого способу зв`язку (Viber, Skype тощо).

Заходи зустрічного забезпечення не застосовувати.

Копію ухвали для виконання направити до відповідного органу або особи, які здійснюють примусове виконання рішень, а також для відома сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали для виконання три роки до 01 вересня 2025 року.

Суддя С.Ю.Казак