Справа № 712/2751/22
Провадження № 2/712/1647/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року Соснівський районний суд міста Черкаси у складі:
Головуючого судді Токової С.Є
при секретарі Тітовій О.І.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, -
Короткий зміст позовних вимог та аргументи учасників справи.
У квітні 2022 року позивач звернувся до суду суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства " Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.
Позовна заява мотивована тим, що він працював у відповідача на посаді лікаря-хірурга-онколога обласного центру онкохірургії Комунального некомерційного підприємства "Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради".
14 березня 2022 року відповідачем прийнято наказ № 62 -к " Про особовий склад" яким позивача звільнено із займаної посади з 14.03.2022 року за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.
Факт відсутності на робочому місці 07.03.2022 року він не заперечує, проте вважає причини такої відсутності поважними, оскільки у зв"язку із військовою агресією РФ транспортував членів своєї родини до м. Львова та запланував поїздку на вихідні дні 5-6 березня, щоб 07 березня 2022 року повернутися. Проте, у зв"язку із великим навантаженням на дороги , значну кількість блокпостів, позивач не зміг вчасно повернутися до міста Черкаси та стати до роботи 07.03.2022 року. Про вказані обставини повідомляв безпосереднього керівника телефоном.
08.03.2022 року він приступив до роботи. Таким чином, вважає, що був відсутнім на роботі з поважних причин, а саме супроводження членів родини до міста Львова , затримки на дорогах, які не залежали від його волі.
Позивач вважає наказ про звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України незаконними, оскільки був відсутній на роботі з поважних причин у зв"язку з чим просив суд :
- скасувати наказ директора Комунального некомерційного підприємства " Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради "№ 62-к від 14.03.2022 року про його звільнення з посади лікаря -хірурга-онколога обласного центру онкохірургії " Комунального некомерційного підприємства " Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради "
- поновити на посаді лікаря -хірурга-онколога обласного центру онкохірургії Комунального некомерційного підприємства "Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради.
- стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що 04.03.2022 року позивач був на роботі та відпрацював повну зміну . Відповідно до п.п.5 п.4 ст. 9 Закону України " Про критичну інфраструктуру" об"єкти охорони здоров"я віднесені до сектору критичної інфраструктури, які виконують життєво важливі функції та/або послуги , порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України . Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан.
На щоденних ранкових виробничих нарадах безпосереднім керівником відповідача постійно наголошувалось про те, що відповідно до вказівки директора ОСОБА_4 підприємство з 24.02.2022 року працює в посиленому режимі 24/7, а лікарі і медичний персонал є військовозобов"язаними та у воєнний стан повинні бути завжди на зв"язку, фізично в межах доступності і швидкого прибуття на роботу у разі потреби, за телефонним викликом, про відтермінування відпусток, також зауважував про обов"язковість написання заяв на ім"я директора у разі крайньої необхідності виїзду працівників за межі міста Черкаси . Позивач є військовозобов"язаним, має звання молодший лейтенант із молодшого офіцерського складу медичного роду військ не заброньований на період воєнного стану.
Проте, позивач усвідомлено порушив вищевказане розпорядження директора , проігнорував попередження свого безпосереднього керівника та запланував свій від"їзд за межі міста ще до 04.03.2022 року та не попередив про це роботодавця. При цьому, у період з 24.02.2022 року по 04.03.2022 року будь-яких заяв, повідомлень, інформацій ( усних чи письмових), від позивача про можливий від"їзд з міста Черкаси до адміністрації підприємства не надходило.
07.03.2022 року позивач не вийшов на роботу та не попередив керівництво про місце свого знаходження, у зв"язку з чим завідувач центру ОСОБА_5 повідомив директора підприємства ОСОБА_4 та зателефонував ОСОБА_1 , в розмові з яким з"ясувалось місцезнаходження працівника. Лише після цього, ОСОБА_1 зателефонував та усно повідомив директора підприємства, що фізично знаходиться у Львівській області і вийти на роботу фізично не зможе.
Згідно з табелем обліку робочого використання робочого часу за березень 2022 року 07.03.2022 року і 09.03.2022 року позивач був відсутній на робочому місці та має прогул.
Через відсутність ОСОБА_1 на роботі були внесені зміни в графік чергування на березень 2022 рокуз метою забезпечення надання цілодобової, якісної та безперервної медичної допомоги пацієнтам, про що повідомлено в телефонному режимі позивача та інформовано його про обов"язковість виходу на роботу о 8 годині 09 березня 2022 року. ОСОБА_1 з"явився на роботі лише о 15 год. 30 хв. Просили суд відмовити у задоволенні позову .
Ухвалою від 19 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням( викликом) сторін.
В судовому засіданні Позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у позові. Додатково пояснили, що позивач планував повернутися до міста Черкаси з міста Львова за три дні, які у нього були неробочі, проте, внаслідок складної ситуації на дорогах цього зробити не міг.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, з підстав, викладених у відзиві, звертала увагу суду, що позивач не ставив до відома адміністрацію про свій від"їзд з міста, в той час як підприємство є об"єктом критичної інфраструктури і в умовах воєнного стану працює 24/7, просила суд відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази суд приходить до наступних висновків.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Наказом № 62-к від 14.03.2022 року ОСОБА_1 , лікаря -хірурга-онколога обласного центру онкохірургії, звільнено з 14.03.2022 року за прогули без поважних причин ( 07.03.2022 року з 08:00 до 16:12) за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Підстава: рапорт завідувача центром, лікаря хірурга-онколога обласного центру онкохірургії ОСОБА_5 від 07.03.2022 року; акт про відсутність на робочому місці від 07.03.2022 року; заяви-пояснення ОСОБА_1 від 07.03.2022 року та від 10.03.2022 року; лист первинної профспілкової організації КНП "ЧООД Черкаської обласної ради " від 10.03.2022 року № 06.
Рапортом від 07.03.2022 року завідувач ОЦО Косьмина К.В. повідомив директора КНП " Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради" про відсутність станом на 11 годину 07.03.2022 року на робочому місці ОСОБА_1 .
У відповідності до Акту від 07.03.2022 року складеного старшою медичною сестрою ОСОБА_6 , завідувачем обласного центру онкохірургії ОСОБА_5 , медичною сестрою стаціонару ( палатна) ОСОБА_7 лікар хуруг-онколог обласного центру онкохірургії ОСОБА_1 був відсутній на роботі 07.03.2022 року з 08 г7од. до 16.12 повний робочий день ( 7 год. 42 хв.) та не надав усних чи письмових пояснень щодо поважної причини своєї відсутності на робочому місці.
Акт складений 09.03.2022 року вищевказаними посадовими особами свідчить про відсутність ОСОБА_1 на роботі з 08 год. до 15.30 ( 7 години 30 хвилин) 09.03.2022 року, який з"явився на підприємство 0 15 30 год., але до роботи не був допущений завідувачем ОЦО ОСОБА_5 згідно з наказом від 07.03.2022 року № 148 " Про зміни в графіку чергування "
Відповідно до заяви-пояснень ОСОБА_1 директору КНП "Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради " від 07.03.2022 року, отриманих 07.03.2022 року о 17 год. ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 07.03.2022 року у зв"язку із введенням воєнного стану та з появою загрози життю і здоров"ю членів його родини, змушений був сприяти безпечній евакуації дружини та неповнолітньої дочки за межі території збройного конфлікту. У зв"язку із ускладенням руху транспорту( ДТП, блокпости, затори) не має можливості вчасно повернутися та приступити до виконання обов"язків.
Згідно з поясненнями ОСОБА_8 від 10.03.2022 року він залишив територію міста Черкаси 04.03.2022 року без дозволу директора , його надії повернутись до міста за максимально короткі строки наштовхнулись на вкрай тяжку ситуацію на шляхах, яку він не міг передбачити.
Мотиви суду та застосовані норми права.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.
Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України.
Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника.
Як на відсутність вини у вчиненому прогулі, позивач посилається на те, що після початку військової агресії РФ із вторгненням на територію України , активним веденням бойових дій, ракетними та артилерійськими обстрілами українських міст з метою безпеки дружини та неповнолітньої дитини прийняв рішення транспортувати членів своєї родини до міста Львова. Він не міг передбачити такі ускладення руху на дорогах, які б не дали можливість на протязі трьох днів доїхати та повернутися до міста Черкаси.
Суд не бере до уваги вказані доводи виходячи із наступного.
Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції.
Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану № 2136-ІХ (далі - Закон № 2136-ІХ).
Згідно з пунктом 2 розділу Прикінцеві положення Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.
Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.
Так, у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури.
Позивач обіймав посаду лікаря -хірурга-онколога обласного центру онкохірургії Комунального некомерційного підприємства " Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради", тобто об"єкту охорони здоров"я, який в свою чергу відповідно до пп 5 п.4 ст. 9 Закону України " Про критичну інфраструктуру" віднесено до сектору критичної інфраструктури , які виконують життєво важливі функції та/або послуги, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України. Крім того, ОСОБА_1 є військовозобово"яазною особою, має звання молодший лейтенант із молодшого офіцерського складу медичного роду військ не бароньований на період воєнного стану.
Аналіз вищевказаного законодавства свідчить про те, що позивач зобов"язаний був повідомити роботодавця про від"їзд із населеного пункту, де він працює до міста Львова і лише за згодою останнього відлучатись за межі міста Черкаси.
Доказів, про те, що позивач повідомляв керівника лікарського закладу про свій від"їзд, суду не надано. Посилання на ту обставину, що ОСОБА_1 попереджав як безпосереднього керівника, так і Директора КНП " Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської міської ради" про від"їзд до міста Львова суд оцінює критично, оскільки з пояснень як самого позивача, так і свідка ОСОБА_9 вбачається, що вже перебуваючи у місті Львів, позивач телефонував завідувачу обласного центру онкохірургії та ставив до відома, що він вчасно не зможе повернутися та приступити до роботи у визначений графіком чергувань час.
Також суд враховує і вимоги законодавства , щодо неможливості роботодавця звільнити працівника за прогул, якими передбачено, що працівники, які не виходять на роботу внаслідок ведення воєнних дій та пов`язаних з ними обставин, не можуть бути звільнені за пунктом 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України за підставою "прогул".
Зазначене обумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я таких працівників та їх сімей і вважається як відсутність на роботі з поважних причин. Якщо не було оголошено простою, у такому випадку за працівниками зберігаються робоче місце та посада.
Між тим, територія міста Черкаси станом на початок березня 2022 року і до теперішнього часу не віднесена до територій, де проводились активні воєнні дії.
За наведених обставин, суд вважає причини неявки позивача на роботу не поважними, а звільнення його з роботи за прогул проведено роботодавцем відповідно до вимог чинного законодавства, у зв"язку з чим позов до задоволення не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.21, п.4 ст. 40, 147 КЗпП України, Законом України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану № 2136-ІХ (далі - Закон № 2136-ІХ), ст.ст, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 19 серпня 2022 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ: