АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2022 року

м. Чернівці

справа № 716/273/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Заставнівського районного суду міста Чернівці від 6 липня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Стрілець Я.С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив знести за рахунок відповідача самочинно збудовані останнім об`єкти будівництва, а саме гараж під літ. «Е», літню кухню під літ. «Ж», терасу під літ. «Ж-ж», що розташовані на належній ОСОБА_2 земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 вересня 1990 року належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акту на земельну ділянку серії ЯЗ №317043 від 21 квітня 2009 року він також є власником земельної ділянки, площею 0,0644 га, кадастровий номер :03:015:0111, розташованої за вищевказаною адресою, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Будинок позивача межує з садибою ОСОБА_2 , яка розташована по АДРЕСА_1 , який впродовж 2017-2018 р.р. самочинно, з істотним порушенням будівельних норм і правил, здійснив реконструкцію належного йому на підставі договору купівлі продажу від 1 квітня 2013 року, житлового будинку та перебудову господарських споруд вздовж межі господарства, що належить ОСОБА_1 .

Зазначає, що здійснене відповідачем самочинне будівництво вказаних вище об`єктів порушує його (позивача) права та охоронювані законом інтереси, як власника сусіднього домоволодіння і такі підлягають захисту шляхом знесення самочинного будівництва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду міста Чернівці від 6 липня 2022 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що встановленим фактом є належність спірних об`єктів нерухомості до самочинного будівництва.

Водночас із цим, суд зауважив, що сама лише кваліфікація нерухомого майна як об`єкта самочинного будівництва не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення таких споруд.

Із наданого позивачем висновку експерта неможливо встановити, яка частина спірних самочинних споруд негативно впливає на зручність утримання суміжної земельної ділянки та зведених на ній житлового будинку та споруд, яка ступінь такого негативного впливу, не визначено, яку саме частину самочинних споруд слід знести, її розмір та конфігурацію, також у висновку не зазначено чи є можливість приведення самочинно збудованих споруд у відповідність ДБН, санітарним нормам і правилам, протипожежним нормам, в тому числі, враховуючи законні права та інтереси власника сусіднього домоволодіння і земельної ділянки - без його знесення.

Позивачем не доведено, що відповідач відмовляється провести перебудову об`єкта самочинного будівництва, у відповідності до процедури, встановленої частиною 7 статті 376 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вжиття усіх передбачених законом заходів, які дають право безумовного знесення спірного самочинного будівництва, а сам по собі факт здійснення відповідачем самочинного будівництва не є підставою для задоволення вимог позивача про знесення такого будівництва, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання пункту 1 частини 7 статті 376 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд не навів жодних мотивів для висновку про порушення справедливого балансу інтересів позивача та відповідача, і про покладення на позивача такого тягаря, який буде надмірним, оскільки позивач і надалі залишився з порушенням своїх прав, як користувач сусідньої земельної ділянки та власника житлового будинку, терпить зі сторони відповідача порушення санітарно-гігієнічних норм, норм інсоляції, негативний вплив на безпечну експлуатацію свого житлового будинку та порушення норм протипожежної безпеки.

Суд не надав оцінки тому, що порушення прав позивача триває, і це порушення викликане виключно винними діями відповідача, а саме спорудження ним самочинно збудованого нерухомого майна.

Відповідач здійснив будівельні роботи без набуття права на виконання цих робіт.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші сторони відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0644 га, кадастровий номер :03:015:0111, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією Державного акту на земельну ділянку серії ЯЗ №317043 від 21 квітня 2009 року (а.с.54-55).

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину від 13 вересня 1990 року у власність ОСОБА_1 в порядку спадкування перейшов житловий будинок під літ. "А", сарай під літ."В", вбиральня під літ. "Г", криниця під літ. "К" та огорожа, що розташовані за вищевказаною адресою (а.с.52-53).

22 лютого 2013 року ОСОБА_1 отримав будівельний паспорт на будівництво літньої кухні, гаража та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 та 06 березня 2013 року звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області із повідомленням про початок виконання будівельних робіт, а саме будівництво літньої кухні, гаража та господарських будівель за вищевказаною адресою (а.с.145-149).

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленого на замовлення ОСОБА_1 , станом на 11 січня 2019 року за вказаною адресою значаться наступні об`єкти нерухомого майна: житловий будинок під літ. "А", літня кухня під літ. "Б", погреб під літ. "В", гараж під літ. "Г", топкова під літ. "Д", комора під літ. "Е", погреб під літ. "Ж", комора під літ. "З", сарай під літ. "К", вбиральня під літ. "Л", навіс під літ. "М", навіс під літ. "Н", ворота №1, хвіртка №2, огорожа №3, огорожа №4, огорожа №5, криниця №6, колодязь №7, вигрібна яма №8, вигрібна яма №9, вигрібна яма №10 (а.с.151- 156).

Власником садиби, яка розташована по АДРЕСА_1 , яке межує з садибою позивача, згідно з копією договору купівлі продажу від 1 квітня 2013 року, є відповідач ОСОБА_2 .

Як вбачається із змісту вищезазначеного договору купівлі продажу ОСОБА_2 1 квітня 2013 року придбав у ОСОБА_4 земельну ділянку, розміром 0,0621 га, кадастровий номер :03:015:0167, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, а саме житловий будинок, зазначений в плані під літ. «А», літня кухня під літ. «Б», сарай під літ. «В», гараж під літ. «Г», вбиральня під літ. «Д», криниця під літ. «К», огорожа №1-3.

Сторони договору погодили, що вищезазначена земельна ділянка відчужується ОСОБА_2 одночасно із розміщеним на ній житловим будинком з господарськими спорудами (а.с.66-68).

Як вбачається із копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) будинок, виготовленого 18 вересня 2018 року Заставнівським РБТІ на замовлення ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 значаться наступні об`єкти нерухомого майна: житловий будинок під літ. «А», 1972 року побудови, підвал під літ. «Ж-пд», 2018 року побудови, мансарда житлова під літ. «А-мс», 2017 року побудови, прибудова під літ. «А-а», 2017 року побудови, гараж під літ. «Е», 2018 року побудови, літня кухня під літ. «Ж», 2018 року побудови, вхід до підвалу під літ. «Ж-вх/пд.», тераса під літ. «Ж/ж», ворота під №1, огорожа під №2, яма вигрібна під №3 та криниця під №4 (а.с.57-63).

При цьому, згідно з довідкою характеристикою №262, виданої 3 жовтня 2018 року Заставнівським РБТІ, об`єкти нерухомого майна, а саме прибудова під літ. «А-а», мансарда житлова під літ. «А-мс», гараж під літ. «Е», літня кухня під літ. «Ж» значаться як самочинно зведені (а.с.64).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно із статтею 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з положеннями частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною другою статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно із частинами першою, другою, четвертою, сьомою статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно із частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з`ясовувати, зокрема, наскільки збудований об`єкт відповідає умовам, передбаченим проєктом; як впливає допущене порушення впливає на обмеження прав інших осіб тощо.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 травня 2021 року у справі № 296/1033/18.

Колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що наявними в матеріалах доказами, а саме постановою у справі про адміністративне правопорушення №57/18/1024-1.20/2-1581 від 13 вересня 2018 року, матеріалами технічної справи на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 18 вересня 2018 року та довідкою - характеристикою №262 від 3 жовтня 2018 року підтверджується факт самовільного будівництва відповідачем ОСОБА_2 об`єктів нерухомості за адресою АДРЕСА_1 .

Зокрема, з постанови у справі про адміністративне правопорушення №57/18/1024-1.20/2-1581 від 13 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 13 вересня 2018 року притягувався до адміністративної відповідальності за частини 4 статті 96 КУпАП, а саме за виконання будівельних робіт з реконструкції індивідуального житлового будинку та будівництво господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , без набуття права на виконання будівельних робіт.

Згідно з частиною 4 статті 96 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні.

У постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 127/1511/20 Верховний Суд зазначив про те, що при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з`ясовувати, зокрема, наскільки збудований об`єкт відповідає умовам, передбаченим проєктом; як впливає допущене порушення впливає на обмеження прав інших осіб тощо.

За результатами наявного в матеріалах справи експертного будівельно-технічного дослідження №19005 від 8 лютого 2019 року встановлено наступні обставини:

- на земельній ділянці, яка знаходиться по АДРЕСА_2 на відстані 2,10 м, з одного боку, і 3,20 м - від кута вищезазначеної тераси, стоїть господарська споруда, а саме літня кухня під літ. «Б» з погребом під літ. «В» та сарай під літ. «К»;

- на земельній ділянці, яка знаходиться по АДРЕСА_1 на відстані 1,10 м від огорожі самочинно зведені гараж під літ. «Е», літню кухню під літ. «Ж», в тому числі тераса під літ. «Ж-ж», вхід в підвал під літ. «Ж-вх/пд.», підвал під літ. «Ж-пд».

Будівлі самочинно зведені в садибі, яка розташована по АДРЕСА_1 без заходів по відведенню дощових та талих вод, що спричиняє надмірне зволоження низу стін, опоряджувального шару стіни та цоколя, фундаменту та основи фундаментів будівель, як по АДРЕСА_1 , так по АДРЕСА_2 .

Окрім того, частина огорожі та будівлі гаража, літньої кухні та тераси в домоволодінні по АДРЕСА_1 , закривають доступ світла на земельну ділянку по АДРЕСА_2 : з 22 березня по 22 вересня на частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 пряме сонячне проміння може не потрапляти зовсім, що є порушенням норм інсоляції.

Відстань, необхідна для догляду за будівлями по АДРЕСА_2 і здійснення їх поточного ремонту від найбільш виступної конструкції стіни до межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам ні Державних будівельних норм, ні методичним рекомендаціям про встановлення таких відступів від найбільш виступної частини стін будівлі чи ширини проходу, проїзду по земельній ділянці.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідачем на спростування висновків вищевказаного експертного будівельно-технічного дослідження №19005 від 8 лютого 2019 року у відповідності до положень частини другої статті 113 ЦПК України не заявлялося клопотань щодо призначення повторної експертизи.

За таких обставин судами першої та апеляційної інстанції визнано прийнятним зазначений висновок експерта, сумнівів у достовірності таких висновків експерта судами не встановлено.

Враховуючи встановлені вищевказаним експертним дослідженням обставини істотного порушення відповідачем під час зведення самочинно збудованих об`єктів будівельних норм та правил, в тому числі і щодо недотримання останнім передбачених відповідними нормативними актами відстаней до межі сусідньої земельної ділянки, належній на праві власності ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо порушення у даному випадку вказаним самочинним будівництвом прав позивача, як власника та користувача сусідньої земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 127/1511/20.

При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові ОСОБА_1 у зв`язку із неможливістю із наданих позивачем доказів встановити, яка саме частина спірних самочинних споруд, зведених відповідачем, негативно впливає на зручність утримання суміжної земельної ділянки позивача та зведених на ній житлового будинку та споруд, яка ступінь такого негативного впливу, не визначено, яку саме частину самочинних споруд слід знести, її розмір та конфігурацію, також у висновку експерта не зазначено чи є можливість приведення самочинно збудованих споруд у відповідність ДБН, санітарним нормам і правилам, протипожежним нормам, в тому числі, враховуючи законні права та інтереси власника сусіднього домоволодіння і земельної ділянки без їхнього знесення.

Встановлення вищевказаних обставин має важливе правове значення для правильного вирішення спору в цій справі.

У постановах Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі № 755/3782/17 та від 11 березня 2019 року у справі № 355/192/16-ц викладено правовий висновок, в якому роз`яснено, що згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. При цьому право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення діями відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Для з`ясування вказаних обставин справи необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити такі обставини неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не заявлялось клопотання щодо призначення у даній справі експертизи з метою встановлення вищевказаних обставин.

Такий аргумент узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 1 липня 2020 року у справі № 755/3782/17.

У постанові від 17 травня 2021 року у справі № 296/1033/18 Верховний Суд виклав правовий висновок, в якому зазначив, що заявник звернувся до суду з вимогами про знесення самовільно збудованої споруди, проте, усупереч нормам частини сьомої статті 376 ЦК України, просив вжити крайніх мір по усуненню порушень його прав. Натомість, першочергово повинна була бути заявлена вимога про проведення відповідної перебудови, а у випадку відмови від її проведення - знесення самочинного будівництва за рахунок особи, яка його здійснила, у зв`язку з чим заявлені вимоги є передчасними.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законність знесення самочинного будівництва має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання, а також те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів, що усунення перешкод у користуванні його земельною ділянкою та житловим будинком можливе лише єдиним шляхом - знесення будівель відповідача та, що саме такий захід буде співмірним з інтересами обох сторін, оскільки такий захід, як знесення споруд, що розташовані на земельній ділянці, належній відповідачу, є крайньою мірою.

Крім того, позивачем не надано доказів неможливості здійснення перебудови та про відмову відповідача від її проведення.

Такий аргумент узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 175/4348/17 та від 17 травня 2021 року у справі № 296/1033/18.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, які їх обґрунтовано спростував.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції, яке оскаржується, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду міста Чернівці від 6 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 8 вересня 2022 року

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк