Справа № 147/50/22
Провадження № 22-ц/801/1450/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борейко О. Г.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 рокуСправа № 147/50/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Михайленко А. В.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач(особа, яка подала апеляційну скаргу): ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Клименко Іриною Федорівною, на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 16 червня 2022 року, постановлене у складі судді Борейко О. Г. у смт Тростянець, повне судове рішення складено 20 червня 2022 року,-

в с т а н о в и в :

18 січня 2022 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, загальною площею 109,2 кв.м. з житловою площею 46,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0841 га.

Позов мотивовано тим, що 17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №04-2.1/280 від 11 квітня 2005 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційно-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 , та за іпотечним договором, укладеним на забезпечення виконання цього кредитного договору.

Оскільки станом на 07.10.2021 утворилася заборгованість в розмірі 22 382,45 доларів США (що складається з: 2 682,04 доларів США заборгованість за кредитом; 5 641,09 доларів США заборгованість за відсотками; 657,60 доларів США заборгованість по комісії; 13 401,72 доларів США заборгованість по пені), то позивач змушений звернутися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 16 червня 2022 року позов задоволено частково:

-звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 109,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0841 га, які належать на праві власності ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 7 678,24 доларів США (сім тисяч шістсот сімдесят вісім доларів 24 центи), шляхом проведення прилюдних торгів згідно з ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3 034,23 грн (три тисячі тридцять чотири гривні 23 копійки);

- в задоволенні решти позову відмовлено;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 1 029 грн. (одна тисяча двадцять дев`ять гривень).

Рішення мотивовано тим, що кредитором було пред`явлено вимогу про дострокове повернення боргу та заборгованість за кредитним договором стягнута рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.12.2010 року у справі № 2/661 в розмірі 3 485, 19 доларів США, яке на сьогодні не виконане. Оскільки в кредитному договорі було передбачено розмір процентів за прострочення виконання зобов`язання 40 %, то кредитор вправі їх нараховувати в порядку частини 2 статті 625 ЦК України до повернення боргу, тому суд визначив загальний розмір заборгованості в сумі 6 460, 86 грн ( 3 485,19 доларів США за судовим рішенням та 3 146,54 долари США процентів в порядку ч.2 статті 625 ЦК України). З урахуванням дострокової вимоги про стягнення боргу за кредитним договором підстав для стягнення пені, комісії немає. Суд відмовив у застосуванні наслідків спливу строку позовної давності до заявленої вимоги, послався на те, що сторони погодили у договорі збільшену позовну давність тривалістю у 10 років, а з урахуванням того, що з 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому на період дії зазначеного закону перебіг строку позовної давності було зупинений (пункт 2 частини 1 статті 263 ЦК України), а тому на момент звернення до суду з цим позовом строк позовної давності не сплинув, а оскільки основне зобов`язання не виконане, іпотека не є припинено, тому позов підлягає до задоволення.

Не погодившись із рішенням в частині звернення стягнення на предмет іпотеки (задоволених позовних вимог), ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, які регулюють питання строку позовної давності: оскільки кредитор заявив дострокову вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, то саме з цього часу ним було змінено строку дії договору та з цього моменту (з 18.12.2010 року розпочав перебіг строк позовної давності), тому на момент звернення до суду кредитор пропустив цей строк, невірно суд застосував і Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», адже це не було перешкодою кредиторові звернутися з позовом вчасно: мораторій стосувався лише виконання судових рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не забороняв звертатися до суду з відповідним позовом.

09 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на обґрунтованість судового рішення першої інстанції: суд правильно зазначив, що з 07.06.2014 року по 21.04.2021 року тривав мораторій, тому відповідно пункту 2 частини 1 статті 263 ЦПК України, перебіг позовної давності був зупинений.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Клименко І. Ф. не з`явилися, від адвоката надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Михніцький Г. Ю. заперечив проти апеляційної скарги, підтримав викладене у відзиві, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

-11 квітня 2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №04-2.1/280, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у сумі 4500 доларів США, із встановленням процентної ставки в розмірі 15% річних за користування кредитом (п. 2.1. та п. 2.2 Договору). Пунктом 3.5 зазначеного договору, сторони погодили, що у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного кредиту (п. 2.3 цього Договору), він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 40% річних, порядок нарахування та сплати яких визначається відповідно до п.п. 3.2 та п. 3.3. цього Договору. Кінцевий строк повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 04 квітня 2015 року (п. 2.3 Договору) (а.с. 6-8).

-Пунктом 6.6. Кредитного договору сторони передбачили, що будь-які протиріччя, що можуть виникнути між сторонами при виконанні умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю 10 років.

-З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня 11.04.2005 між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 був укладений також іпотечний договір, який зареєстрований в реєстрі за №1026 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Вірською А. І. На підставі іпотечного договору ОСОБА_1 надала в іпотеку банку житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0841 га (а.с. 9-11).

-У пункті 6.4 Іпотечного договору сторони погодили, що будь-які протиріччя, що можуть виникнути між сторонами, вирішуються шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності у відповідності до ст. 259 ЦК України встановлюється тривалістю у 10 років.

-20 квітня 2010 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк (закрите акціонерне товариство) звернувся до ОСОБА_1 із претензією про дострокове погашення в строк до 20 травня 2010 року заборгованості за кредитним договором від 11.04.2005 у загальному розмірі 2287,50 доларів США (а .с. 71).

-Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2010 року у справі №2-661/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 3485,19 доларів США, що еквівалентно 27 573,43 грн та 572 грн. 68 коп, а також 281,46 грн сплаченого мита та 120 грн сплачених витрат на ІТЗ розгляду справи. Рішення набрало законної сили 17.12.2010 року. (а.с. 72-73).

-В справі відсутні докази та сторонами не заперечується, що згадане рішення суду не виконане.

-17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Відповідно до договору та чинного законодавства Покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Цим же договором відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №04-2.1/280, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційно-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 16-21).

-17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, предметом якого є передання ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» договорів забезпечення у відповідності до договору відступлення (а.с.126-132).

-Відповідно до Додатку №1 до договору про забезпечення від 17.12.2012, право вимоги ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 за іпотечним договором від 11.04.2005 було передано ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 134-136). Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними договорами належать ТОВ «Кредитні ініціативи»

-Подаючи відзив на позовну заяву, відповідач подала заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с. 69-70).

Між сторонами виник спір з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Суд першої інстанції вірно встановив, що в справі яка розглядається сторони кредитного договору та договору іпотеки домовилися про збільшення строку позовної давності та встановили його тривалість 10 років (пункт 6.6 Кредитного договору та пункт 6.4. Договору іпотеки).

Разом з тим, суд першої інстанції, здійснюючи обчислення строку позовної давності, припустився помилки, доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними.

Укладаючи 11 квітня 2005 року Кредитний договір № 04-2.1/280, первісний кредитор ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 , погодили строк виконання зобов`язання позичальником: до 04.04.2015 року (п. 2.3), а також погодили умови та порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку, виклавши їх у Розділі 5 цього договору (п. 5.3.2).

Як встановлено рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.12.2010 року (а.с.72-73), Банк скористався правом дострокової вимоги та на його користь було стягнуто всю суму заборгованості в розмірі 3 485,19 доларів США та 572, 68 грн.

В матеріалах справи міститься вимога Банку від 20 травня 2010 року, адресована ОСОБА_1 про дострокове погашення отриманого кредиту, в якій Банком встановлено строк повернення 20 травня 2010 року.

Отже, Банк скористався правом дострокової вимоги: надіслав позичальнику вимогу про дострокове добровільне повернення коштів за кредитним договором та ця обставина встановлена Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.12.2010 року, а тому не потребує доказування (стаття 82 ЦПК України).

З огляду на це, встановивши новий строк повернення кредитних коштів, встановлений за домовленістю сторонами строк позовної давності розпочався 21 травня 2010 року та тривав до 21 травня 2020 року.

Змінивши строк виконання основного зобов`язання, Банк скористався своїм правом та звернувся з позовом про стягнення заборгованості, проте не скористався своїм правом звернути стягнення на іпотеку як вид забезпечення виконання зобов`язання, та не врахував, що оскільки Іпотека виступає забезпеченням виконання зобов`язання, то і для звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки також змінився строк позовної давності, який є аналогічним строку позовної давності за Кредитним договором: розпочався 21 травня 2010 року та тривав до 21 травня 2020 року.

Натомість з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки нинішній Кредитор звернувся 13 січня 2022 року (відмітка на поштовому конверті на а. с. 29), тобто з пропуском строку позовної давності, що, з урахуванням поданої відповідачем заяви, є самостійною підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки в цей період: з 07.06 .2014 року по 23.09.2021 року діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то, обраховуючи строк позовної давності, цей період слід виключити на підставі пункту 2 частини першої статті 263 ЦК України. Проте такий висновок суду першої інстанції є помилковим та зроблений всупереч вимогам норм матеріального оправа, які регулюють дані правовідносини.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачав зупинення перебігу позовної давності на період його дії, а був лише правовою підставою для зупинення виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Така правова позиція не раз висловлювалася Верховним Судом України та Верховним Судом: Постанова Великої Палати Верховного Суду 21 березня 2018 року по справі № 760/14438/15-ц, Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі № 726/1538/16-ц; постанова касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 січня 2021 року по справі № 177/1469/17.

В пункті 2 частини першої статті 263 ЦК України зазначено, що «перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом»

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що мораторій, про який йдеться в статті 263 ЦК України, стосується відстрочення виконання зобов`язання, яким в кредитних відносинах є повернення коштів, а мораторій в розумінні України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосувався примусового стягнення (відчужене без згоди власника) житла, переданого в заставу (іпотеку), тобто можливості звернути стягнення на майно, яке було передано для забезпечення виконання зобов`язання та не стосувався відстрочення виконання зобов`язання.

Відтак, в справі що розглядається положення пункту 2 частини першої статті 263 ЦК України застосуванню не підлягають.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати (пункт 4 частини 1 статті 376 ЦПК України) та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України здійснює розподіл судових витрат: З урахуванням положень статей 141, 382 ЦПК України та того, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а позов ТОВ «Кредитні ініціативи задоволенню не підлягає, понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції розмірі 6 000 грн (договір про надання професійної правничої допомоги в цивільній справі від 28.02.2022 (а.с.79), квитанція до прибуткового касового ордера №10 від 21.03.2022 (а.с. 80), акт виконаних робіт з надання правової допомоги від 24.03.2022 (а.с. 81), ордер на надання правової допомоги ОСОБА_1 від 28.02.2022 (а.с.12))та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 13 269,30 грн (а.с.188), а всього 19 269, 30 грн слід стягнути з позивача на користь відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Клименко Іриною Федорівною, задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 16 червня 2022 року скасувати та постановити нове.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 19 269,30 (дев`ятнадцять тисяч двісті шістдесят дев`ять гривень 30 к) гривень понесених нею судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , п/р НОМЕР_1 в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346, адреса місцезнаходження: вул. Вікентія Хвойки, 21, м.Київ, 04080.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк