Головуючий у І інстанції Шаповалова К.В.
Провадження № 22-ц/824/6601/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В. розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на своє утримання, посилаючись на те, що вони перебували у шлюбі, зареєстрованому 19 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що вчинено актовий запис за №851. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27.04.2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Усі діти проживають разом з позивачкою, а найменший з дітей - ОСОБА_6 , ще не досяг трьох років, тому позивач ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 850 грн. 00 коп. позивач не має. Згідно відомостей з державного реєстру платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 21.07.2021 року №144/Г26-15-51-04-22 дохід позивача за 2019-2020 роки складає 35 447 грн. 97 коп., тобто 1 476 грн. 99 коп. на місяць.

Відповідач ОСОБА_1 добровільно аліменти на утримання колишньої дружини ОСОБА_2 , яка перебуває у декретній відпустці, не надає, хоча має таку матеріальну можливість, оскільки працює начальником управління Національного банку України та отримує дохід.

Оскільки ОСОБА_1 ухиляється від виконання обов`язку по утриманню ОСОБА_2 до досягнення їхнім сином ОСОБА_6 трирічного віку, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/20 від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 27 липня 2021 року і до досягнення дитиною ОСОБА_6 3-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року таухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що рішення прийняте судом без достатнього обґрунтування, без урахування всіх обставин справи, дослідження та оцінки всіх доказів, які мають значення та є визначальними для прийняття рішення у справі.

Скаржник зазначив, що місцевий суд при прийнятті рішення здійснив вибіркове дослідження доказів, і як наслідок, дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки положеннями статті 84 Сімейного кодексу України імперативно встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, лише за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

При цьому, місцевий суд у повній мірі не дослідив характер спірних правовідносин, підстав їх виникнення та обставини, які свідчать про відсутність умов, за наявності яких чоловік міг би надавати матеріальну допомогу, що підтверджується наступним.

Так, суд не врахував, що перебуваючи у шлюбі, скаржник для спільних потреб придбав побутову техніку та меблі для домашнього вжитку. Придбання цих товарів здійснювалось за рахунок отриманих кредитів (овердрафтів): за рахунком НОМЕР_1 , що відкритий в Ощадбанку на суму 250 000,00 грн.; за рахунком НОМЕР_2 , що відкритий в Альфабанку на суму 46 000,00 грн.

Загальна щомісячна сума, що сплачується скаржником (тільки процентів) орієнтовно складає 9 300,00 грн. в залежності від місяця нарахування. Загальна ж заборгованість по тілу кредитів за кредитами Ощадбанку та Альфабанку складає близько 300 000,00 грн.

Суд не надав цим доводам належної оцінки та не дослідив їх. На переконання скаржника, вказані обставини необхідно було дослідити у судовому засіданні, а у разі, якщо у суду виникали сумніви щодо їх достовірності, скаржник надав би додаткові докази про наявність таких зобов`язань. Однак, суд самоусунувся від дослідження цих обставин у судовому засіданні та здійснив вибіркове дослідження доказів, що не відповідає завданню цивільного судочинства.

Окрім цього, судом не взято до уваги посилання скаржника на те, що у нього наявне грошове зобов`язання за договором інвестування у будівництво квартири у розмірі 586 дол. США щомісячного платежу (в еквіваленті близько 16 000,00 за курсом НБУ) строком до 20.09.2022, а також ту обставину, що скаржник не має власного житла та вимушений винаймати житло, за що сплачує оренду у розмірі 15 000 грн. щомісяця.

Законодавцем чітко регламентовано, що дружина, з якою проживає дитина, має право на отримання від чоловіка матеріальної допомоги за умови, що чоловік може її надавати.

При цьому, суди мають у кожному конкретному випадку враховувати фінансовий стан чоловіка у взаємозв`язку з вже наявними у нього іншими фінансовими зобов`язаннями. Такий підхід має слугувати встановленню саме наявності умов для стягнення відповідних виплат у балансі з можливістю виконання чоловіком інших фінансових зобов`язань, а також необхідності забезпечення його власних життєвих потреб, які в такому випадку і так зазнають суттєвого зменшення.

Проте, місцевий суд, приймаючи оскаржуване рішення, не врахував фактичні обставини справи та дійшов до помилкового висновку про наявність у скаржника фінансової можливості на надання матеріальної допомоги, адже фактичні зобов`язання скаржника свідчать про зворотне.

Крім цього, апелянтом зазначено про те, що перед розірванням шлюбу сторони уклали Договір про виховання та утримання дітей від 12.03.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 456.

У відповідності до пункту шостого Договору, на скаржника було покладено обов`язок сплачувати аліменти в розмірі 10 000,00 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття.

Таким чином, у скаржника вже існують договірні зобов`язання, грошовий щомісячний еквівалент яких складає 40 000,00 грн. Однак, місцевий суд розглядаючи спір не врахував вказаних зобов`язань відповідача перед позивачем у сукупності з іншими обставинами справи.

На думку апелянта, рішення суду у кінцевому результаті погіршує становище чоловіка у порівнянні із становищем одержувача аліментів, хоча за положеннями Сімейного кодексу України, чоловік та дружина зобов`язані спільно забезпечувати своїх дітей.

У відзиві, що надійшов від позивача ОСОБА_2 , остання просила залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві зроблено актовий запис № 851 (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають 4-х дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12-15).

Шлюб між подружжям розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року.

Спільні діти позивачки та відповідача проживають разом із позивачкою, відповідач проживає окремо та не заперечує факту проживання дітей із позивачкою.

Встановлено, що позивачка, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та на час розгляду справи не працювала.

Звернувшись з позовом до суду, ОСОБА_2 вказала, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на її утримання, а оскільки вона перебуває у декретній відпустці по догляду за сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і не має змоги працювати, тому просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/10 всіх видів його доходу (заробітку) до досягнення дитиною 3-х років.

До відзиву на позовну заяву відповідачем було надано довідку від 19 жовтня 2021 року № 196 (а.с.96), в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працює в Національному банку України на посаді начальника управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту з 20 липня 2007 року. Посадовий оклад становить 131 040,00 грн.

Також відповідачем надано суду докази сплати на утримання 4-х дітей аліментів, призначених судовим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року. Позивачка не заперечувала того факту, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей в повному обсязі та своєчасно.

Відповідно до копії договору оренди квартири від 01 травня 2021 року, який долучений відповідачем до відзиву, він орендує квартиру із щомісячною орендною платою 15 000 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дружини до досягнення сином трьох років в розмірі 1/20 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

За змістом частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Статтею 84 СК України визначено, що жінка, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком - батьком дитини, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

При цьому, з врахуванням положень ч. 4 ст. 84 СК України позивачка при зверненні з позовом про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років не повинна доводити необхідність отримання такої допомоги, оскільки така допомога стягується незалежно від її матеріального становища.

Згідно з статтею 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, встановивши, що малолітня дитина проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні, при цьому ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції обґрунтовано врахував стан здоров`я та матеріальне становище сторін, факт офіційного працевлаштування та отримання доходу відповідачем, врахував те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів такого скрутного матеріального становища, яке б позбавило його можливості надавати допомогу колишній дружині на час перебування у декретній відпустці.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він добровільно виконував умови договору про утримання дітей та сплачував щомісяця 40 000,00 грн. та про те, що з нього стягуються аліменти на підставі судового наказу, не спростовують законності та обгрунтованості висновків суду, оскільки участь одного з батьків в утриманні спільної дитини не позбавляє права того з батьків, з ким проживає дитина, звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною 3 років.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано факту сплати ним орендної плати за квартиру, платежів по кредиту та інвестиційних внесків, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не надано достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження понесення ним цих витрат, та того, що зазначені витрати об`єктивно позбавляють його можливості сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини у визначеному судом розмірі.

Необгрунтованими також є і посилання відповідача на те, що стягнення аліментів погіршує становище відповідача у порівнянні із становищем позивачки, оскільки аліменти судом присуджено у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: