КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року м. Київ

Справа №753/16992/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/5855/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

при секретарі Моторіної В.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Гусак О.С., 08 грудня 2021 року у м. Києві, повний текст рішення складений 16 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Байрамов Талят Рефатович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати виконавчий напис № 432, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування даного позову позивач вказувала на те, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Байрамовим Т.Р. 05 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження 66410778 на підставі оспорюваного виконавчого напису № 432 від 01 лютого 2021 року. Виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору № 41/П/41/2008/-840 від 20 лютого 2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра». Вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він вчинений на підставі не нотаріально посвідченого договору і нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Байрамов Талят Рефатович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 01 лютого 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 432, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», заборгованість у розмірі 739009, 56 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн та 10000,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішення суду мотивовано тим, що спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 7 червня 2021 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Також суд вказав на відсутність безспірності заявленої до стягнення заборгованості.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що розмір витрат на правову допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідача в розмірі 116000,00 грн, є завищеним та неспівмірним із складністю цієї справи та документально не підтверджений.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням, в частині судових витрат, ОСОБА_1 , її представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що суд першої інстанції не надав оцінки посиланню представника позивача на те, що вказана справа має істотне значення для позивача, оскільки через незаконний виконавчий напис у позивача почали стягувати значні кошти, відібрали транспортний засіб та ледь не реалізували його на публічних торгах. Також вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачем не було подано обґрунтованого клопотання про зменшення розміру судових витрат, а тому й процесуальні підстави у суду були відсутні щодо зменшення розміру судових витрат.

Щодо висновку суду першої інстанції про не можливість включення до судових витрат фактично не понесених витрат, зазначає про те, що системний аналіз ст. ст. 137, 141 ЦПК України дозволяє стверджувати про те, що фактично не сплачені витрати на професійну правничу допомогу підлягають включенню до судових витрат сторони у випадку, якщо документально підтверджується пов`язаність такої правничої допомоги зі справою та виникнення обов`язку у сторони по їх оплаті. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що є правомірним включення до судових витрат сторони витрат на професійну правничу допомогу , які хоча фактично ще й не сплачені, але у сторони виник обов`язок по їх сплаті (постанова Верховного Суду №727/463/19 від 28 травня 2021 року; №317/1209/19 від 02 грудня 2020 року; №554/2586/16-ц від 03 лютого 2021 року; №280/2635/20 від 21 січня 2021 року та №922/445/19 від 03 жовтня 2019 року).

Також представник позивача звертає увагу на те, що підлягали включенню до судових витрат позивача витрати у повному обсязі на суму 116000, 00 грн, адже у позивача виникло зобов`язання по сплаті гонорару адвокату та було досягнуто мету представництва - задоволено позов.

Також вказує на те, що суд першої інстанції неправильно стягнув розмір судового збору, оскільки окрім судового збору в розмірі 908,00 грн за подання позову, ними було сплачено ще 454 грн за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена, таким чином розмір судового збору становить 1362, 00 грн.

Враховуючи вищевикладене, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, в саме: стягнути з відповідача на користь позивача 1362 грн судового збору та 116000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сидоренко В.А. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Перш за все, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення питання судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу.

В силу ч. 1 ст.369 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В порядку ч.4 цієї статті суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В цій справі, в частині вирішення позовних вимог по суті, рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, під час розгляду справи не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. А тому колегія суддів не вбачає підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги і в цій частині рішення суду першої інстанції перегляду не підлягає.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання витрат на правничу допомогу, судом встановлено наступне.

За умовами договору № 134-С про надання правової допомоги, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та АО «Євстігнєв, Сидоренко і партнери» 09 серпня 2021 року, сторони погодили, що правова допомога може мати одноразовий чи систематичний характер і складається з комплексу дій чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, поставленої замовником. Види, характер, обсяг, порядок і строки правової допомоги можуть визначатись сторонами в додатках до цього договору або в актах приймання-передачі наданої правової допомоги за цим договором (п.п.2,5 договору) /а.с.112-121/.

У додатку № 1 до цього договору від 09 серпня 2021 року сторони погодили, що гонорар Об`єднання за надання правової допомоги становить:

А) 2000 гривень за одну годину надання правової допомоги адвокатом Об`єднання або залученим на договірних засадах Об`єднання адвоката. Тарифікація від 15 хвилин;

Б) 2000 гривень за забезпечення адвокатом Об`єднання або залученим на договірних засадах Об`єднання адвоката судового представництва замовника у суді першої інстанції або у відповідному суді апеляційної інстанції чи у Касаційному цивільному суді або у Верховному Суді. Тарифікація від однієї години за кожне судове засідання або з`явлення до суду для приймання участі у судовому засідання (на випадок зняття справи з розгляду тощо).

У п. 4 додатку № 1 сторони визначили, що у випадку досягнення мети судового представництва, а саме: визнання в судовому порядку виконавчого напису від 01 лютого 2021 року вчиненого (виданого) приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 432, щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінанс Проперті групп» в сумі 738709,56 грн та 300 грн, а разом 739009,56 грн таким, що не підлягає виконанню, замовник додатково сплачує Об`єднанню гонорар успіху розмірі 100000 (сто тисяч) гривень /а.с.122-124/.

Позивачем надані копії меморіальних ордерів № @2PL264942 від 7 вересня 2021 року та № @2PL820565 від 04 жовтня 2021 року, а також копії квитанцій ПАТ «КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 07 вересня 2021 року та № 0.0..1 від 04 жовтня 2021 року на загальну суму по 10000 грн, підтверджують здійснення позивачем оплати за договором про надання правничих послуг № 134-С від 9 серпня 2021 року /а.с.125-128/.

В Акті № 1 від 20 вересня 2021 року сторони погодили, що Об`єднанням надана правова допомога на суму 16000 грн /а.с.129/.

У Звіті визначено, що адвокатом Сидоренко В.А. у цій справі витрачено: на підготовку позовної заяви - 4 години, вартість цієї послуги становить 8000 грн; на підготовку заяви про забезпечення позову - 2 години, вартість послуги 4000 грн; на забезпечення представництва в суді - 1 години вартість послуги 2000 грн; підготовка клопотання щодо судових витрат 1 години, вартість послуги 2000 грн /а.с.130/.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана за підписом представника позивача - адвоката Сидоренко В.А., в додатках до неї містяться копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Сидоренка В.А. та виписаний 17 серпня 2021 року АО «Євстігнєв, Сидоренко і партнери» ордер на представництво інтересів позивача у Дарницькому районному суду м. Києва та Київському апеляційному суді /а.с.1-16,32,33,77,78/. Представником позивача - адвокатом Сидоренко В.А. також була подана заява про забезпечення позову, яка була задоволена ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 серпня 2021 року та заяви щодо понесених позивачем судових витрат /а.с.38-53,83-85, 92-93,97-98,101-111/. Крім цього, матеріали справи містять дані про ознайомлення адвоката з матеріалами справи та отримання ним копій судових рішень для направлення стороні відповідача /а.с.37,82,86,95-96,170,179/.

Щодо участі в судових засіданнях, то перше судове засідання призначене на 28 вересня 2021 рок було знято з розгляду, про наступну дату судового розгляду 08 листопада2021 року представник позивача - адвокат Сидоренко В.А. був повідомлений під розписку в приміщенні суду. Його присутність в приміщенні суду 28 вересня 2021 року також підтверджується листом Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року та копією з журналу відвідувачів суду, що є додатком до цього листа /а.с.99,100,134-135/.

08 листопада 2021 року представником позивача - адвокатом Сидоренко В.А. була подана заява про розгляд справи у його відсутність у зв`язку з зайнятістю /а.с.171/. У зв`язку з цим, судом першої інстанції проведено і закрито підготовче провадження у відсутності сторін та призначено справу до розгляду на 08 грудня 2021 року /а.с.173/.

Згідно з протоколом судового засідання від 08 листопада 2021 року представник позивача - адвокат Сидоренко В.А. приймав участь в судовому розгляді, за результати якого судом ухвалено рішення, вступна і резолютивна частина якого була оголошена /а.с.180-181/.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно зі мтаттею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основними засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Згідно з частиною першою статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка дублює положення частини першої статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка дублюється в положеннях частини другої статті 28 Правил адвокатської етики порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (частина третя статті 28 Правил адвокатської етики).

Чинним цивільним процесуальним законодавством визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункти 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, з огляду на викладене, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц , від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 та ін.

Чинне процесуальне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Верховний Суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.

Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано на те, що саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

З наведених обставин вбачається, що рішенням суду першої інстанції були задоволені заявлені позивачем позовні вимоги. Разом з тим, вирішуючи вимоги про компенсацію понесених витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що розмір витрат на правову допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідача в розмірі 116000,00 грн документально не підтверджений, є завищеним та неспівмірним із складністю цієї справи. Судом стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн, тобто у розмірі який був оплачений позивачем.

Однак, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. В Акті № 1 від 20 вересня 2021 року сторони погодили, що Об`єднанням надана правова допомога на суму 16000 грн, ця ж сума визначена в Звіті, цей обсяг наданих послуг підтверджується і матеріалами справи.

Висновок суду першої інстанції проте, що аналіз рішення Верховного Суду, а також підготовка та написання кваліфікованим адвокатом позову у типовій справі не потребує заявленого часу не можна визнати обґрунтованим. У звіті визначений час на складення позовної заяви 4 години, інших підготовчих робіт звіт не містить, хоча цей процес передбачає і консультацію з клієнтом, і вивчення обставин справи, і аналіз законодавства та судової практики. При цьому висока кваліфікація адвоката не є підставою для зниження вартості його послуг.

У п. 4 додатку № 1 сторони визначили, що у випадку досягнення мети судового представництва, а саме: визнання в судовому порядку оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, замовник додатково сплачує Об`єднанню гонорар успіху розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

Велика Палата Верховного Суду вказала на можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. Дійсно угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов'язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними. Однак, враховуючи, що виконавчий напис був вчинений щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» на загальну суму 739009,56 грн, то вказаний розмір гонорару не можна вважати неспівмірним.

Виходячи з норм процесуального закону і вже усталеної судової практики обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Сторона відповідача, будучи повідомленою про розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій, не здійснила заяви щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги та/або про неспівмірність витрат заявлених стороною позивача, відповідно і не довела цих обставин. А отже і правові підстави для зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які визначені в договорі між позивачем та її представником, відсутні, адже такі зобов`язання між адвокатом та клієнтом є обов`язковими для сторін договору про надання правової допомоги, так як договір є дійсним.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження. Суд першої інстанції, допустив неповне з`ясував обставин щодо витрат позивача на правничу допомогу та дав їм неналежну правову оцінку. Тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання витрат на правничу допомогу підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заявлених нею витрат за надання професійної правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року в частині вирішення питання витратна правничу допомогу - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 116000,00 грн.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» (м. Київ, Майдан Павлівський, 5, ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 16 вересня 2022 року.