Справа № 367/7674/17
Провадження №2/367/508/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Глушко М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до ОСОБА_1 треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, який мотивує тим, що ТОВ «Аверс-Сіті» є замовником будівництва ЖК «Коцюбинський» за адресою: АДРЕСА_1 . 16.09.2011 року житловий будинок АДРЕСА_2 був введений в експлуатацію. 22.09.2011 року рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області було присвоєно поштову адресу житловому будинку АДРЕСА_2 та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити й видати свідоцтва про право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на квартири закінченого будівництва за адресою; АДРЕСА_3 . Також,позивач зазначає,що 17.06.2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання права власності на квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 та квартиру АДРЕСА_9 та зобов`язання вчинити дії. 29.07.2013 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/5136/13-ц в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі. 17.09.2013 року рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 367/5133/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнили, визнали право власності на об`єкти нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_10 та квартиру АДРЕСА_11 , що заноходиться у будинку АДРЕСА_12 та зобов`язано ТОВ «Аверс-Сіті» передати ОСОБА_2 технічну документацію (технічні паспорти) на квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_10 та квартиру АДРЕСА_13 . 19.03.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних : кримінальних справ касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» на рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 року задовольнили, рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 року скасували, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2013 року залишили без змін. 12.11.2014 року постановою Верховного суду України заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 року задовольнили, ухвалу суду касаційної інстанції скасували та направили на новий розгляд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ. 11.02.2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» на рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 року відхилили . 24.06.2015 року постановою Верховного суду України заяву ТОВ «Аверс-Сіті» про прегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року задовольнили частково, рішення апеляційного суду та ухвалу суду касаційної інстанції скасували, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2013 залишили в силі. 31.10.2017 року з інформаційної довідки № 102051473 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно представник ТОВ «Аверс-Сіті» дізнався, що на даний час квартира АДРЕСА_10 зареєстрована за ОСОБА_4 . 27.08.2013 року ТОВ «Аверс-Сіті» зареєструвало за собою квартиру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 54659994 від 31.08.2013 року. 25.11.2014 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на квартиру на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 року у справі № 367/5136/13-ц. Тогож дня, ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 712, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 10.04.2015 року власником квартири стала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1628, укладений між відповідачем та ОСОБА_3 . Квартира вибула з власності ТОВ «Аверс-Сіті» не з його волі, а шляхом реєстрації права власності за ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 17.09.2017 року у справі № 367/5136/13-ц, яке було скасовано постановою Верховного суду України від 24.06.2015 року у справі № 6-318цс15, що є підставою для застосування способу захисту, передбаченого ст. 388 ЦК України. Позивач просить витребувати у ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» обєкт нерухомості: квартира АДРЕСА_10 , реєстраційний номер обєкта нерухомою майна: 09, загальною площею: 107,2кв.м. та судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03.10.2018 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Представник відповідача адвокат Єрмак О.В. подав відзив н позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння. У відзиві зазначає, що позивач вважає, що він є власником спірної квартири і що квартира вибула з його володіння не з його волі іншим шляхом. З даними твердженнями не погоджується виходячи з наступного. Відповідно до вимог чинного законодавства особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Так позивач наголошує на тому факті що він є власником спірної квартири, але відповідно до умов договору купівлі - продажу майнових прав № 1/443_ ИП від 21.02.2011 року укладеного між позивачем та ОСОБА_2 . Позивач не повинен був оформлювати право власності на новостворені квартири, а відповідно до п. 3.1. Договору зобов`язаний був передати майнові права Єршову шляхом підписання Акту. Акт повинен був бути підписаний сторонами не пізніше 20 (двадцяти) робочих днів з дати настання останньої з таких подій: здійснення Єршовим 100% оплати вартості майнових прав, введення об`єкту в експлуатацію та здійснення розрахунків. Як вбачається з матеріалів справи, що також неодноразово було встановлено судами різних інстанцій 16.09.2011 року житловий будинок АДРЕСА_2 , в якому знаходиться спірна квартира, був введений в експлуатацію. Даний факт підтверджується Сертифікатом відповідності, а факт повної сплати вартості майнових прав підтверджується платіжними дорученнями від 22.02.2011 року. А от же не пізніше 10.10.2011 року майнові права на спірну квартиру повинні були перейти до ОСОБА_2 для якого і будувалась дана квартира. Тому, у діях позивача під час укладання даного договору була наявна воля на передачу цього майна, що в свою чергу виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Позивач не надав суду вагомих доказів на своє виправдання стосовно причин, які б його спонукали затримувати підписання акту про передання права власності на майнові права відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже своїми діями позивач порушив вимоги чинного законодавства та не виконав взяті на себе зобов`язання. Не вбачається того факту, що спірна квартира повинна була стати власністю позивача, і що він повинен був нею розпоряджатись, і що в подальшому вона вибула з його володіння не з його волі. Тобто якби позивач вчинив всі необхідні з його боку дії, які були передбачені договором купівлі - продажу майнових прав, то їх законним власником став би Єршов як то й передбачено в договорі. 10.04.2015 року власником спірної квартири стала ОСОБА_5 . На час укладання договору купівлі - продажу даної квартири не було ніяких обмежень та обтяжень які б могли завадити її відчуженню. Таким чином вважає, що відповідач є добросовісним набувачем. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Як вже зазначалось вище на момент укладання договору відчуження спірної квартири заборон на відчуження не було. За придбання спірної квартири відповідач сплатила грошові котити в розмірі 1231000 (один мільйон двісті тридцять одну) грн. 00 коп. та було сплачено державне мито в розмірі 12 310 (дванадцять тисяч триста десять) грн. 00 коп. Також відповідачем було укладено договір з ТОВ «ЖЕК`ЖК Коцюбинський» на надання послуг утримання будинку та прибудинкової території. Відповідачем було укладено договір на проведення ремонтних робіт та зроблено в квартирі ремонт, таким чином відповідач придбавав дане майно для своїх особистих потреб і станом на сьогоднішній день проживає у спірній квартирі. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Через канцелярію суду представник відповідача подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» є замовником будівництва ЖК «Коцюбинський» за адресою: АДРЕСА_1 .

16.09.2011 року житловий будинок АДРЕСА_2 був введений в експлуатацію. Даний факт підтверджується Сертифікатом відповідності КС № 6, який засвідчує відповідність закінченого будівництва багатоповерхового житлового будинку з обєктами соціально-побутового призначення та багатоповерховим паркінгом.

22.09.2011 року рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області було присвоєно поштову адресу житловому будинку з вбудованими приміщеннями АДРЕСА_2 та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити й видати свідоцтва про право власності товариству з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на квартири закінченого будівництва за адресою; АДРЕСА_3 .

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що 29.07.2013 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/5136/13-ц, за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «АВЕРС СІТІ» про визнання права власності, ОСОБА_2 було відмовлено у позові про визнання за ним права власності на об`єкти нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_10 та квартиру АДРЕСА_13 .

17 вересня 2013 року рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 367/5136/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 липня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на об`єкти нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_14 , та квартиру АДРЕСА_13 . Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті передати ОСОБА_2 технічну документацію (технічні паспорти) на квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_14 , та квартиру АДРЕСА_13 . Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю Аверс-Сіті на користь ОСОБА_2 5161,5 грн. судових витрат.

19 березня 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» було задоволено, рішення апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 року було скасовано, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2013 року залишено в силі.

Постановою Верховного суду від 12 листопада 2014 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року скасовано та направлено справу на новий касаційний розгляд.

11 лютого 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» було відхилено, рішення апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 24.06.2015 року заяву ТОВ «Аверс-Сіті» задоволено частково, рішення апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 року, ухвалу колегії суддів судової палатим у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року було скасовано, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29.07.2013 року залишено в силі.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 102051473 від 31.10.2017 року квартира АДРЕСА_10 перебуває у приватній власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 10.04.2015 року за реєстраційним номером 1628.

Згідно розділу «Деталізована інформація про право власності» вбачається, що 25.11.2014 року згідно договору купівлі продажу від 25.11.2014 року, реєстраційний номер 712 власником спірного житла є ОСОБА_3 ; право власності припинено 10.04.2015 року. 25.11.2014 року право власності на спірне житло було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 17.09.2013 року; 25.11.2014 року право власності припинено. 27.08.2013 року право власності на спірне житло зареєстровано за ТОВ «Аверс Сіті», підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 31.08.2013, видавник: Реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції Київської області; ухвала суду, серія та номер б/н, виданий 19.03.2014, видавник Вищий спеціалізований суд України; 25.11.2014 року право власності припинено.

21 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕРС СІТІ» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 1/443_ИП на об`єкт нерухомості, - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_15 . 25.11.2014 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_10 на підставі рішення Апеляційного суду Київської об ласті від 17.09.2013 року у справі № 367/5136/13-ц.

25.11.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за реєстраційним номером 712.

Згідно довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунлальні послуги від 09.04.2015 року ТОВ «ЖЕК «ЖК Коцюбинський» вбачається, що ОСОБА_3 мав особовий рахунок ; НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_16 , оплачував житлово-комунлальні послуги, що надавались, заборгованості не мав.

10.04.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 1628 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. квартири АДРЕСА_10 .

Таким чином, відповідач ОСОБА_5 зареєструвала за собою право власності на зазначену спірну квартиру 10.04.2015р., що підтверджується інформаційною довідкою, копією договору купівлі-продажу за реєстраційним номером 1628. Крім того, ОСОБА_5 проводила ремонтні роботи у вище вказаній квартирі згідно договору підряду, укладеного 13.07.2017 року № 7 з ТОВ «ФОКС КОМПАНІ».

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першої статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.

Володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України).

У той же час відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Згідно з пунктом 6 статті 7 цього Закону інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою.

Статтею 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У пунктах 93, 95 постанови від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження 14-8цс21) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Після виконання умов інвестування інвестор набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

У постанові від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17 (провадження 14-8цс21) Велика Палата Верховного Суду частково відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 24 червня 2015 року в справі № 367/5136/13-ц (провадження № 6-318цс15), і зазначила, що у разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником (пункт 107).

У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у випадку набуття права власності на новостворене нерухоме майно саме інвестор набуває первинне право власності, на яке раніше не було і не могло бути зареєстроване право власності інших осіб. Ефективним та належним способом захисту прав інвестора у такому випадку буде визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 876 Цивільного кодексу України «власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором».

В договорі купівлі-продажу майнових прав № 1/443_ИП, укладеного 21.02.2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Аверс-Сіті», зокрема на квартиру, загальною площею 110,3 кв. м, під будівельним номером АДРЕСА_10 в пункті 1.4 зазначено що майнові права це всі права на об`єкти нерухомості після введення об`єктів капітального будівництва в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.6 договору від 21 лютого 2011 року майнові права на об`єкти нерухомості передаються продавцем покупцю шляхом підписання акта прийому-передачі майнових прав. Акт підписується сторонами не пізніше 20 робочих днів з дати настання останньої з таких подій: здійснення покупцем оплати 100 % вартості майнових прав; уведення відповідної частини об`єкта капітального будівництва в експлуатацію та здійснення розрахунків. Право власності на майнові права переходить від продавця покупцю після підписання акта. Одночасно з підписанням зазначеного акта продавець надає покупцю документи, необхідні для оформлення покупцем права власності на об`єкт нерухомості, а саме: завірену копію акта вводу в експлуатацію відповідної частини об`єкта капітального будівництва, технічний паспорт на об`єкт нерухомості.

Згідно з пунктами 5.2.2, 5.2.5 зазначеного договору ТОВ «Аверс-Сіті» зобов`язалось після введення відповідної частини об`єкта капітального будівництва в експлуатацію та оформлення відповідних документів протягом п`яти робочих днів надіслати покупцю повідомлення про необхідність з`явитися для підписання актів; передати покупцю майнові права в порядку, установленому зазначеним договором.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав від 21 лютого 2011 року виконав у повному обсязі, заперечень, щодо даного факту від ТОВ «Аверс-Сіті» до суду не надано.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Будинок, в якому розташована спірна квартира, було введено в експлуатацію 16 вересня 2011 року.

Акт (акти) прийому-передачі майнових прав (квартири) ОСОБА_2 від ТОВ «Аверс-Сіті» підписано не було.

Отже, у справі № 367/5136/13-ц суди встановили, що ОСОБА_2 повністю сплатив на користь забудовника вартість будівництва квартири під будівельним номером АДРЕСА_10 за договором купівлі-продажу майнових прав від 21 лютого 2011 року.

У задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру ОСОБА_2 у справі № 367/5136/13-ц було відмовлено з посилання на те, що за змістом договорів купівлі-продажу майнових прав позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Однак, від вказаного правового висновку, викладеного Верховним Судом України у справі № 367/5136/13-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження 14-8цс21). Одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Ефективний захист прав особи має бути спрямованим на відновлення справедливості.

Тлумачачи закон під час його застосування до конкретних правовідносин та вирішуючи спір, суд повинен керуватися як завданням судочинства так і загальними засадами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що позивач продав ОСОБА_2 майнові права на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 21 лютого 2011 року. Зобов`язання по оплаті майнових прав за вказаним договором були виконані ОСОБА_2 у повному обсязі, що встановлено судовими рішеннями у справі № 367/5136/13-ц, які набрали законної сили. Проте ТОВ «Аверс-Сіті» з 2011 року (з моменту введення будинку в експлуатацію) не вчинило дій, спрямованих на передачу об`єкту нерухомого майна після завершення його будівництва на користь ОСОБА_2 . Майнові права інвестора у випадку виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником трансформуються у право власності.

Вимога ТОВ «Аверс-Сіті» до ОСОБА_5 про витребування спірної квартири не узгоджується із принципами добросовісності й справедливості, оскільки позивач продав майнові права на квартиру ОСОБА_2 та у повному обсязі отримав вартість майнових прав на цю квартиру.

Вказані обставини свідчать про відсутність правомірних (законних) підстав для виникнення у ТОВ «Аверс-Сіті» права власності на квартиру АДРЕСА_17 , а отже і відсутність підстав для захисту такого права шляхом витребування спірної квартири у ОСОБА_5 , яка добросовісно придбала її на підставі договору купівлі-продажу.

На підставі ст. 2, 5, 10, 13, 15, 16, 328, 330, 331, 334, 387, 388, 392 ЦК України, керуючись ст. 4, 10, 76, 82, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до ОСОБА_1 треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза