Номер провадження 2/243/323/2022
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

(Заочне)

«12» вересня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.

за участю секретаря судового засідання - Корчма О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовною заявою представника позивача - адвоката ПРИХОДЬКО Олександра Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою звернувся представник позивача-адвокат Приходько О.П., що здійснює свою діяльність на підставі Довіреності та Доручення для надання безоплатної правової допомоги, виданого Краматорським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення суми боргу, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 13 серпня 2019 року ОСОБА_3 надала ОСОБА_4 , шляхом перерахування зі свого Карткового рахунку НОМЕР_1 відкритого у АТ КБ «ПриватБанк» на особистий рахунок відповідача, позику у розмірі 13065,33 грн. 02 вересня 2019 року ОСОБА_3 аналогічним шляхом на особистий картковий рахунок ОСОБА_4 було перераховано 25000,00 грн.

Таким чином, на особистий рахунок ОСОБА_4 було перераховано 38065,33 грн., що підтверджується оригіналом Розписки, яка знаходиться у Позивачки.

Відповідно до розписки від 13 серпня 2019 року, яка складена власноруч і підписана ОСОБА_4 , вона отримала в борг 13 серпня 2019 року від ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 40000,00 грн. Вказану суму та відсотки по ній зобов`язалася повернути.

Зазначає, що розрахунковий рахунок, з якого позивачем були перераховані грошові кошти в якості позики відповідачці є кредитним розрахунковим рахунком, а отже щомісяця ОСОБА_3 повинна за власні кошти проводити оплату за кредитним договором, відповідно до якого відкритий розрахунковий рахунок зазначений вище. Відповідно до усної та частково письмової домовленості між позивачкою та відповідачкою остання повинна була повернути взяті у позику грошові кошти разом з нарахованими відсотками грошовими коштами, нарахованими АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до кредитного договору, відкритого за кредитним розрахунковим рахунком ОСОБА_3 .

В період часу з 24 жовтня 2019 року по 24 жовтня 2020 року ОСОБА_4 повернула грошові кошти у сумі 10350,00 грн., таким чином сума боргу за розпискою складає 27715,33, грн..

Оскільки дана сума в борг була надана позивачем з кредитної картки за договором кредиту, то позивач з моменту перерахування коштів ОСОБА_4 сплачувала відсотки за користування кредитом за період з 01 жовтня 2019 року по 01 січня 2021 року за відсотковою ставкою 3,5 відсотка у сумі 19629,42 грн.

Таким чином загальна сума боргу складає 47344,75 грн., яка складається з:

-27715,33 грн. сума боргу;

-19629,42 грн. 3,5%.

Просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , суму боргу за Розпискою від 13 серпня 2019 року у розмірі 47344,75 грн., та витрати по платі судового збору у сумі 908,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Приходько О.П. та позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. До суду надали заяву, в якій просили суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 до підготовчого судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином на електронну адресу.

У відповідності до ч.7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

- фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.»

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

«Направлення судової повістки на електронну адресу сторони у справі є належним повідомлення при умові, що цей учасник судового процесу повідомив цю електронну адресу та користувався нею направляв до суду певні процесуальні документи». Відповідну правову позицію КЦС ВС, зокрема, сформулював у справі 761/14537/15.

Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_4 своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

В силу приписів ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення суми боргу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 2019 року між ОСОБА_3 , як позичкодавцем та ОСОБА_4 , як позичальником було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого ОСОБА_5 позичила грошові кошти у сумі 40000,00 грн., які ОСОБА_4 зобов`язувалася повернути їй з виплатою відсотків.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей.

На підтвердження укладення Договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань і отримання грошей у сумі 40000,00 грн. відповідачем ОСОБА_4 13 серпня 2019 року власноручно складена Розписка, відповідно до якої, вона взяла в борг у ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 40000,00 грн. Гарантує повернення вищевказаної суми зі сплатою відсотків по ній.

Суд звертає увагу, що у Розписці, яка була предметом дослідження в судовому засіданні, зазначені: сторони зобов`язання ( позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики й Розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання договору позики між ним та позивачем і фактом передачі їй грошових коштів. Відповідач не оскаржував договір позики з підстав неотримання нею грошових коштів.

Тому приходить до обґрунтованого висновку, що цією Розпискою відповідач ОСОБА_4 власноручно посвідчила факт передання їй позивачем грошових коштів.

Разом з тим позивач зазначає, що розписка хоча й була складена відповідачем на суму 40000,00 грн., однак вона, ОСОБА_3 фактично перерахувала відповідачу ОСОБА_4 суму у розмірі 38065,33 грн.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого переконання, що розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання 13 серпня 2019 року договору позики між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_3 і фактом передачі їй грошових коштів у сумі 38065,33 грн., про що зазначає сама позивач.

Також в судовому засіданні встановлено, що з моменту укладення Договору позики та прийняття кожним із них ( позивачем та відповідачем) відповідних зобов`язань і отримання відповідачем грошових коштів, а також написання Розписки, тобто з 13 серпня 2019 року відповідач не оскаржував договір позики з підстав неотримання нею грошових коштів, тому суд не вбачає правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми за договором позики.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена Розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, що передбачено ст. 1051 ЦК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 надано оригінал Розписки від 13 серпня 2019 року, в якій зазначено, що ОСОБА_4 надано грошові кошти в борг 40000,00 грн.

Наявність у кредитора оригіналу розписки свідчить про наявності невиконаного зобов`язання.

У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13).

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 18 грудня 2018 року, справа N 686/21857/16-ц, відсутність у розписці запису про зобов`язання повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти.

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що за період з 24 жовтня 2019 року по 24 жовтня 2020 року відповідачем ОСОБА_4 повернуто грошові кошти у сумі 10350,00 грн.

Проте до теперішнього часу суму позики у розмірі 27715,33 грн. відповідач не повернув.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Оригінал боргового документу, тобто Розписка відповідача ОСОБА_4 від 13 серпня 2013 року до суду надана позивачем, тобто кредитором, оригінал цього боргового документу долучений до матеріалів справи.

«Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Передаючи кошти особі, яка не є стороною договору позики, позичальник не скористався своїм правом на затримання виконання зобов`язання до повернення боргового документа та не звертався з такою вимогою безпосередньо до позикодавця.»

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25 квітня 2012 року у справі N 6-24 цс 12, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Окрім того, у відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Розрахунковий рахунок з якого позивачем були перераховані грошові кошти в якості позики відповідачці є кредитним розрахунковим рахунком, а отже щомісяця ОСОБА_3 за власні кошти проводила оплату за кредитним договором та сплачувала відсотки за користування кредитом у розмірі 3,5 % щомісяця у період з 01 жовтня 2019 року по 01 січня 2021 року на загальну суму 19629,42 грн.

Приймаючи до уваги, що сума основного боргу відповідачем не сплачена, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, та позивач ОСОБА_3 має право на стягнення з ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 47344,75 грн., яка складається з:

-27715,33 грн. сума боргу;

-19629,42 грн. 3,5% річних;

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладаєтьсґя на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 3, ч.8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн.

Суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 становить 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 12,13,128,131,133,141,259,264,265,268,280-283,353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 530, 599, 610, 611, 625, ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги представника позивача - адвоката ПРИХОДЬКО Олександра Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , інші дані суду невідомі, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , інші дані суду невідомі, суму боргу за Договором позики (Розписки) від 13 серпня 2019 року у розмірі 47344,75 грн. (сорок сім тисяч триста сорок чотири грн. 75 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , інші дані суду невідомі, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , інші дані суду невідомі, витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2022 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова