Справа № 461/4066/21 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1397/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м.Львів

Справа № 461/4066/21

Провадження № 22ц/811/1395/21

Провадження № 22ц/811/1397/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року та додаткове рішення цього суду від 16 травня 2022 року, ухвалені у м.Львові у складі судді Волоско І.Р., у справі за позовом ОСОБА_3 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» про розірвання договору, стягнення коштів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

встановив:

19 травня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 червня 2016 року між ним (комітент за договором) та ПАТ «Артем-Банк» (комісіонер за договором) укладено договір комісії №2306/16 на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, за умовами якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну винагороду вчинити за рахунок комітента від свого імені правочини з первісним кредитором щодо набуття права вимоги до позичальника за кредитним договором, а також до поручителя та іпотекодавця за договорами забезпечення за ціною, не більше узгодженої сторонами, що становить 2 050 000 грн., і в строки, визначені сторонами у цьому договорі, а саме: до 24 червня 2016 року (включно). На виконання умов вказаного договору комісії, 24 червня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (цедент за договором) та ПАТ «Артем-Банк» (цесіонарій за договором) укладено договір факторингу, згідно якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. На виконання умов договору комісії № 2306/16 від 23 червня 2016 року, у зв`язку із укладенням договору цедент) та АТ «Артем-Банк» (цесіонарій) 24 червня 2016 року укладено договір відступлення прав за договором поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Ганна-Марія», відповідно до якого цедент передає, а цесіонарій приймає права за договором поруки, що зазначений у додатку 1 до цього договору. Згідно акта прийому-передачі документів від 24 червня 2016 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало, а АТ «Артем-Банк» прийняло договір поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року.

24 червня 2016 року на виконання договору комісії №2306/16 від 23 червня 2016 року, між АТ «Артем-Банк» (цесіонарій) та АТ «Райффайзен Банк Аваль» (цедент) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., зареєстрований в реєстрі № 2008, згідно якого цедент передав, а цесіонарій прийняв права за договором іпотеки №010/08-3/3113/V/2 від 20 серпня 2007 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 5670, укладений між клієнтом і ОСОБА_4 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року. Згідно платіжного доручення №1 від 23 червня 2016 року на виконання умов договору комісії від 23 червня 2016 року №2306/16 ОСОБА_3 було оплачено на розрахункові реквізити AT «Артем-Банк» внесенням готівки через касу Львівської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» на вулиці Матейка, 8 у м. Львові 2 050 000 грн. за придбання в AT «Райффайзен Банк Аваль» на його користь права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення (іпотеки та поруки). 24 червня 2016 року кошти в сумі 2 050 000 грн. за дорученням ОСОБА_3 були перераховані AT «Артем-Банк» на користь AT «Райффайзен Банк Аваль» за відступлення права вимоги, що підтверджується меморіальним ордером №1/2. Згідно акта прийому-передачі права вимоги (додаток № 2 до договору комісії №2306/16 на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення від 23 червня 2016 року) від 24 червня 2016 року комісіонер (АТ «Артем-Банк») передав, а комітент ( ОСОБА_3 ) прийняв право вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 за кредитним договором № 010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 ; та право вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТзОВ «Ганна-Марія» за договором поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Ганна-Марія».

На виконання умов договору комісії №2306/16 від 23 червня 2016 року, 24 червня 2016 року між АТ «Артем-Банк» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки 010/08-3/3113/V/2 від 20 серпня 2007 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., зареєстрований в реєстрі № 2013. Однак, надалі ОСОБА_3 не набув право вимоги, яке належить кредитору АТ «Райффайзен Банк Аваль» за договором кредиту №010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, договором поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року та договором іпотеки №010/08-3/3113/V/1 від 20 серпня 2007 року відповідно до договору комісії №2306/16 від 23 червня 2016 року у сумі 2 050 000 грн. Позивач зазначає, що оскільки виконання укладених сторонами договорів не призвели до наслідків, які обумовлені їх умовами, ОСОБА_3 не набуто права вимоги (права кредитора) у зобов`язанні за кредитним договором №010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, договором поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року та договором іпотеки №010/08-3/3113/V/1 від 20 вересня 2007 року, за відступлення яких ним сплачено кошти в сумі 2 050 000 грн. на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль», то вказані кошти повинні бути стягнуті на його користь з АТ «Райффайзен Банк Аваль», як безпідставно набуті. Просить позов задовольнити і стягнути вказані кошти; а також 1 063 261,08 грн. інфляційних втрат та 293 178,00 грн. - 3% річних.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року позов задоволено. Ухвалено розірвати договір комісії №2306/16 на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, який укладений 23 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Артем-Банк»; стягнути з АТ «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_3 2 050 000 грн.; 1 063 251,08 грн. інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 293 178 грн.

Додатковим рішенням цьогосуду від 16 травня 2022 року стягнуто з АТ «Райффайзен Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 11 350 грн.

Рішення та додаткове рішення оскаржує АТ «Райффайзен Банк Аваль». В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що висновки районного суду в рішенні про встановлену обставину справи, що договір факторингу від 24 червня 2016 року укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (цедент за договором) та ПАТ «Артем Банк» (цесіонарій за договором), саме на виконання умов вказаного договору комісії, вимогу про розірвання якого поставлено позивачем, є помилковим і таким, що не знайшли свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами. Також вказує, що висновок суду про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, зокрема статті 625 ЦК України, та без врахування правової природи спірних правовідносин. Крім того зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин, що є підставою для відмови у позові. Щодо додаткового рішення звертає увагу на те, що з АТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто судові витрати в подвійному розмірі, а саме: у рішенні від 20 квітня 2022 року - на користь позивача, а у рішенні від 16 травня 2022 року - на користь держави. Просить скасувати рішення і додаткове рішення та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 23 червня 2016 року між ОСОБА_3 (комітент за договором) та ПАТ «Артем-Банк» (комісіонер за договором) укладено договір комісії №2306/16 на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, за умовами якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну винагороду вчинити за рахунок комітента від свого імені правочини з первісним кредитором щодо набуття права вимоги до позичальника за кредитним договором, а також до поручителя та іпотекодавця за договорами забезпечення за ціною, не більше узгодженої сторонами, що становить 2 050 000 грн., і в строки, визначені сторонами у цьому договорі, (до 24 червня 2016 року включно).

Пунктом 2.2. договору комісії визначено, що належним виконанням комісіонером своїх обов`язків за цим договором вважається набуття комітентом прав вимоги до позичальника за кредитним договором, а також до поручителя та іпотекодавця за договорами забезпечення.

Відповідно до п. 1.1. договору комісії терміни з великої літери, що вживаються у цьому Договорі, мають наступні значення: «Первісний кредитор» - означає наступну особу: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»; «Позичальник» - означає наступну особу: громадянин України ОСОБА_4 , який є позичальником за Кредитним договором №010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 ; «Іпотекодавець» - означає наступну особу: ОСОБА_4 , який є іпотекодавцем за Договором іпотеки № 010/08-3/3113/V/2 від 20 серпня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Ганною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 5670, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 ; «Поручитель» - означає наступну особу: ТзОВ «Ганна-Марія», що є поручителем за Договором поруки № 010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Ганна-Марія»; «Кредитний Договір» - означає: Кредитний договір № 010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Позичальником, разом із змінами, доповненнями та укладеними додатковими угодами до нього; «Договір іпотеки» - означає: Договір іпотеки № 010/08-3/3113/V/2 від 20 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Ганною Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 5670, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Іпотекодавцем, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року; «Договір поруки» - означає: Договір поруки № 010/08-3/3113/в/1 під 17 серпня 2007 року, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Ганна-Марія» в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року; «Договори забезпечення» - означають: Договір іпотеки та Договір поруки.

На виконання умов вказаного договору комісії, 24 червня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (цедент за договором) та ПАТ «Артем-Банк» (цесіонарій за договором) укладено договір факторингу, згідно з п. 2.1. якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

Пунктом 2.2. передбачено, що з дати відступлення прав вимоги клієнт перестає бути стороною кредитного договору, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за кредитним договором та набуває всіх прав за ним.

Відповідно до п. 1.1. договору факторингу терміни з великої літери, що вживаються у цьому Договорі, мають наступні значення: «Позичальник» - означає особу ОСОБА_4 , який є позичальником за Кредитним договором № 010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року; «Іпотекодавець» - означає особу, що передала в іпотеку Клієнту майно, належне їй на праві власності, для забезпечення виконання зобов`язань позичальника - ОСОБА_4 за Кредитним договором № 010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, а саме: ОСОБА_4 ; «Поручитель» - означає наступну особу: ТзОВ «Ганна-Марія»; «Кредитний Договір» означає: Кредитний договір № 010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, що укладений між Клієнтом та ОСОБА_4 ; «Договір іпотеки» означає: Договір іпотеки №010/08-3/3113/V/2 від 20 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 5670, укладений між Клієнтом і ОСОБА_4 в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року; «Договір поруки» - означає: Договір поруки № 010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року, укладений між Клієнтом та ТзОВ «Ганна-Марія» в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року; «Борг» - означає суму грошових коштів, належну до сплати Клієнту Позичальником за Кредитним Договором. До Боргу включається сума основної (позичкової) заборгованості (кредиту), нараховані та несплачені проценти за користування кредитними коштами, нараховані та несплачені штрафні санкції та інші платежі, визначені у Розрахунку заборгованості; «Права Вимоги» - означає всі права вимоги Клієнта до Позичальника за Кредитним Договором на Дату відступлення Прав Вимоги, включаючи всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні Клієнту у якості кредитора, щодо виплати суми Боргу.

На виконання умов договору комісії № 2306/16 від 23 червня 2016 року, у зв`язку із укладенням договору факторингу від 24 червня 2016 року, між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (цедент) та АТ «Артем-Банк» (цесіонарій) 24 червня 2016 року укладено договір відступлення прав за договором поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Ганна-Марія», відповідно до п. 1.1. якого цедент передає, а цесіонарій приймає права за договором поруки, що зазначений у додатку 1 до цього договору.

Згідно акта прийому-передачі документів від 24 червня 2016 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало, а АТ «Артем-Банк» прийняло договір поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року.

Відповідно до акта прийому-передачі права вимоги (додаток № 2 до договору комісії №2306/16 на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення від 23 червня 2016 року) від 24 червня 2016 року комісіонер (АТ «Артем-Банк») передав, а комітент ( ОСОБА_3 ) прийняв право вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 за кредитним договором № 010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 ; та право вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТзОВ «Ганна-Марія» за договором поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Ганна-Марія».

Складення вказаного акту свідчить, що комітент в повному обсязі без яких-небудь обмежень набув вказане вище право вимоги та має право розпоряджатися ним на свій власний розсуд.

Додатком № 5 до договору комісії № 2306/16 ОСОБА_3 передано перелік судових справ та виконавчих проваджень, що стосуються придбаних прав вимоги, зокрема: справу № 2-2891/09 (2-509/10р.) за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 , ТзОВ «Ганна-Марія» про стягнення 172 949,81 доларів США. (п. 1); справу № 461/7538/14-ц за спільною заявою АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 про затвердження мирової угоди (п. 3); виконавче провадження №47005021, відкрите 25 березня 2015 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області на підставі виконавчого листа, виданого 20 лютого 2015 року Галицьким районним судом м. Львова у справі № 461/7538/14-ц (п. 1); виконавче провадження №45137479, відкрите 17 жовтня 2014 року державним виконавцем ВДВС Пустомитівського РУЮ на підставі виконавчого листа, виданого 1 липня 2011 року Шевченківським районним судом м. Львова у справі № 2-509/2010.

24 червня 2016 року на виконання договору комісії №2306/16 від 23 червня 2016 року, між АТ «Артем-Банк» (цесіонарій) та АТ «Райффайзен Банк Аваль» (цедент) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., зареєстрований в реєстрі № 2008, згідно якого цедент передав, а цесіонарій прийняв права за договором іпотеки №010/08-3/3113/V/2 від 20 серпня 2007 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 5670, укладений між клієнтом і ОСОБА_4 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року.

Згідно додатку №1 до договору відступлення прав за договором іпотеки від 24 червня 2016 року та акту прийому-передачі документів від 24 червня 2017 року, АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало АТ «Артем-Банк» права вимоги та договір іпотеки 010/08-3/3113/V/2 від 20 серпня 2007 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В., зареєстрований в реєстрі за №5670.

На виконання умов договору комісії №2306/16 від 23 червня 2016 року, 24 червня 2016 року між АТ «Артем-Банк» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки 010/08-3/3113/V/2 від 20 серпня 2007 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., зареєстрований в реєстрі № 2013.

Згідно акта приймання-передачі від 24 червня 2016 року ОСОБА_3 передано договір іпотеки 010/08-3/3113/V/2 від 20 серпня 2007 року.

Проекти усіх наступних договорів (у т.ч. договору комісії №2306/16 від 23 червня 2016 року), додатків, актів до них, як і процедура переходу прав вимоги за вказаними договорами від AT «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , були розроблені та надані департаментом проблемних кредитів Львівської обласної дирекції відділення AT «Райффайзен Банк Аваль».

Судом встановлено, що договір факторингу від 24 червня 2016 року та договори відступлення прав вимоги за договорами забезпечення (іпотеки та поруки) були укладені комісіонером АТ «Артем-Банк» з АТ «Райффайзен Банк Аваль» у межах виконання договору комісії №2306/16 від 23 червня 2016 року.

Оскаржуване рішення суду мотивоване наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ч. 3 ст. 1016 ЦК України комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, крім випадків, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере).

Частиною 4 ст. 1016 ЦК України передбачено, що у разі порушення третьою особою договору, укладеного з нею комісіонером, комісіонер зобов`язаний негайно повідомити про це комітента, зібрати та забезпечити необхідні докази. Комітент має право вимагати від комісіонера відступлення права вимоги до цієї особи.

Особливістю договору комісії є те, що майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ч. 1 ст. 1018 ЦК України). Комісіонер, який придбав майно в інтересах комітента, незважаючи на те що він діяв від власного імені, не може вважатися власником такого майна.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 лютого 2012 року у справі № 6-2085св12 зазначено, що договір комісії за своєю природою не є договором про відчуження майна, оскільки предметом такого договору є винятково правовідносини з надання послуг.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 7 квітня 2016 року у справі №818/1556/15 (провадження №К/800/3701/16) вказано, що під час комісії не відбувається передача права власності від комісіонера до комітента - комітент хоча і не бере участі в угоді з придбання/реалізації майна, проте він весь час залишається власником цього майна або відповідних грошових коштів.

Тобто право власності на придбане за договором комісії переходить безпосередньо від комітента до третіх осіб або від третіх осіб до комітента. Комісіонер права власності на це майно не набуває.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитними договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному у постанові від 10 листопада 2020 року у справі №638/22396/14-ц (провадження №14-16цс20), оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (ч. 2 ст. 1083 ЦК України). Тобто, наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (ст. 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

Відповідно до постанови від 9 грудня 2020 року у справі №461/7538/14-ц Верховний Суд зазначив, що як випливає зі встановлених судами, у цій справі обставин фактично сторони кредитних правовідносин уклали ряд угод, завдяки яким здійснили перехід права на вимогу іпотечного майна від банку до фізичної особи. При цьому, оскільки договір факторингу не може бути укладений між банком та фізичною особою, задіяли спосіб переходу формально начебто правильний, проте за змістом такий, що лише приховав дійсні наміри сторін.

Крім того, відступлення прав за іпотечним договором АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Артем-Банк» могло вчинити лише за умови одночасного здійснення відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) шляхом укладення договору факторингу, стороною якого ОСОБА_3 бути не міг.

Є встановленим, що між ОСОБА_3 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» не укладені правочини, які б свідчили про перехід до нього прав банку як кредитодавця, стороною договору відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) заявник ( ОСОБА_3 ) не може бути. Отже, правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах, відсутнє, що унеможливлює і процесуальне правонаступництво.

Зазначене підтверджуються висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 9 грудня 2020 року (справа №461/7538/14-ц), а саме, що між ОСОБА_3 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» не укладені правочини, які б свідчили про перехід до нього прав банку як кредитодавця, а також про відсутність наступництва у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

З урахуванням того, що комісіонер не набуває права власності на придбане за договором комісії, а в межах виконання договору комісії не відбувається передача права власності від комісіонера до комітента на придбане у третьої особи, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 не став правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» у матеріальних правовідносинах щодо придбання права вимоги і не набув права вимоги за договором кредиту №010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, договором поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року та договором іпотеки №010/08-3/3113/V/1 від 20 серпня 2007 року.

Згідно платіжного доручення №1 від 23 червня 2016 року на виконання умов договору комісії від 23 червня 2016 року №2306/16 ОСОБА_3 було сплачено на розрахункові реквізити AT «Артем-Банк» шляхом внесенням готівки в касу Львівської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» на вулиці Матейка, 8 у м. Львові 2 050 000 грн. за придбання в AT «Райффайзен Банк Аваль» на його користь права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення (іпотеки та поруки).

24 червня 2016 року кошти в сумі 2 050 000 грн. за дорученням ОСОБА_3 були перераховані AT «Артем-Банк» на користь AT «Райффайзен Банк Аваль» за відступлення права вимоги, що підтверджується меморіальним ордером №1/2 від 24 червня 2016 року.

Для заміни стягувача у виконавчому провадженні №47005021, яке здійснюється Шевченківським ВДВС м.Львова (стягувач: AT «Райффайзен банк Аваль»; боржник: ОСОБА_4 ) ОСОБА_3 було подано відповідну заяву до суду у справі №461/7538/14-ц.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 26 грудня 2017 року задоволено заяву та здійснено заміну стягувача (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») на правонаступника - фізичну особу ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №47005021, яке здійснюється Шевченківським відділом Державної виконавчої служби міста Львова.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 9 липня 2018 року у справі №461/7538/14-ц скасовано вказану ухвалу та відмовлено у задоволенні заяви про заміну первісного стягувача - AT «Райффайзен банк Аваль» на фізичну особу ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №47005021. Апеляційний суд встановив, що визначених законом підстав для заміни сторони стягувача - AT «Райффайзен банк Аваль» на фізичну особу ОСОБА_3 немає, оскільки між AT «Артем-Банк» (новим кредитором) та ОСОБА_3 не було укладено правочину про відступлення права вимоги у такій самій формі, як правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передано новому кредиторові.

4 квітня 2019 року ОСОБА_3 було подано до AT «Артем-Банк» звернення, яким повідомлено про прийняті судові рішення за результатами розгляду справи №461/7538/14-ц. Цим зверненням ОСОБА_3 просив AT «Артем-Банк» письмово повідомити чи знаходиться право вимоги (актив) за кредитним договором №010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, договором поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року та договором іпотеки №010/08-3/3113/У/2 від 20 серпня 2007 року, які були придбані згідно договору комісії №2306/16 від 23 червня 2016 року у сумі 2 050 000 грн., на балансі AT «Артем- Банк».

З листа від 12 квітня 2019 року №246/1 АТ «Артем-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію цього банку Шевченка A.M. вбачається, що право вимоги (актив) за кредитним договором №010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, договором поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 та договору іпотеки №010/08-3/3113/У/2 від 20 серпня 2007 року, які були придбані згідно договору комісії №2306/16 від 23 березня 2016 року, у сумі 2 050 000 грн., не знаходяться на балансі AT «Артем-Банк».

Постановою Верховного Суду від 9 грудня 2020 року залишено без змін постанову Львівського апеляційного суду від 9 липня 2018 року у справі №461/7538/14-ц та встановлено, що фактично сторони кредитних правовідносин уклали ряд угод, завдяки яким здійснили перехід права на вимогу іпотечного майна від банку до фізичної особи. При цьому, оскільки договір факторингу не може бути укладений між банком та фізичною особою, задіяли спосіб переходу формально начебто правильний, проте за змістом такий, що лише приховав дійсні наміри сторін. Крім того, відступлення прав за іпотечним договором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Артем-Банк» могло вчинити лише за умови одночасного здійснення відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) шляхом укладення договору факторингу, стороною якого ОСОБА_3 бути не міг. У справі встановлено, що між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» не укладені правочини, які б свідчили про перехід до нього прав банку як кредитодавця, стороною договору відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) заявник не може бути. Отже, наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони, в цих правовідносинах відсутнє, що унеможливлює процесуальне правонаступництво.

Вказані обставини свідчать про те, що право вимоги щодо набуття якого позивачем було укладено договір комісії від 23 червня 2016 року №2306/16, не було передано ні ОСОБА_3 , ні ПАТ «Артем-Банк», а залишилось в ПАТ «Райффайзен банк Аваль», оскільки не було набуто ні ОСОБА_3 , ні AT «Артем-Банк», що встановлено наведеними вище рішеннями судів.

Тобто ОСОБА_3 не набув право вимоги, яке належить кредитору - АТ «Райффайзен Банк Аваль» за договором кредиту №010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, договором поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року та договором іпотеки №010/08-3/3113/V/1 від 20 серпня 2007 року відповідно до договору комісії №2306/16 від 23 червня 2016 року у сумі 2 050 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ч. 2 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст. 1016 ЦК України, комітент зобов`язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обов`язку перед третьою особою. Відповідно до ч. 3 цієї статті комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, крім випадків, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере). У разі порушення третьою особою договору, укладеного з нею комісіонером, комісіонер зобов`язаний негайно повідомити про це комітента, зібрати та забезпечити необхідні докази. Комітент має право вимагати від комісіонера відступлення права вимоги до цієї особи (ч. 3 ст. 1016 ЦК України).

Суд встановив, що укладення договору комісії між ОСОБА_3 та АТ «Артем-Банк», а також договору факторингу та договорів відступлення прав вимоги за договорами забезпечення (іпотеки та поруки) між АТ «Артем-Банк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» та їх виконання сторонами не призвели до наслідків, передбачених умовами цих договорів, а саме: права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення (іпотеки та поруки) не було передано від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , який через АТ «Артем-Банк» сплатив за відступлення права вимоги 2 050 000 грн., які 24 червня 2016 року були отримані АТ «Райффайзен Банк Аваль». Тобто між сторонами не були укладені правочини, які б свідчили про перехід до ОСОБА_3 прав АТ «Райффайзен Банк Аваль», як кредитодавця, стороною договору відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) ОСОБА_3 не міг бути, що підтверджено висновками Верховного Суду, які наведені у постанові від 9 грудня 2020 року у справі №461/7538/14-ц.

Судом встановлено, що внаслідок укладення та виконання договору комісії, сплачені ОСОБА_3 кошти в сумі 2 050 000 грн. були отримані АТ «Райффайзен Банк Аваль», проте право вимоги не передано ОСОБА_3 , а АТ «Артем-Банк», діючи як комісіонер, не могло набути права вимоги, оскільки діяло хоча від свого імені, але за дорученням та за рахунок ОСОБА_3 .

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставне набуття АТ «Райффайзен Банк Аваль» 2 050 000 грн., які було сплачено АТ «Артем-Банк» хоча від свого імені, але в порядку виконання своїх зобов`язань за договором комісії.

Договірні відносини між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 щодо відступлення права вимоги відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну винагороду вчинити за рахунок останнього від свого імені правочини з первісним кредитором щодо набуття права вимоги до позичальника за кредитним договором, а також до поручителя та іпотекодавця за договорами забезпечення за ціною не більше узгодженої (2 050 000 грн.) і в строки, визначені сторонами цього договору, а саме: до 24 червня 2016 року включно (п.2.1.) договору комісії.

Пунктом 2.2. цього договору сторони передбачили, що належним виконанням комісіонером своїх обов`язків за цим договором вважається набуття комітентом прав вимоги до позичальника за кредитним договором, а також до поручителя та іпотекодавця за договорами забезпечення.

Згідно з п. 4.2. договору комісії порушення договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Укладення описаних вище договорів, вчинені їх сторонами дії, не призвели до належного виконання умов цих договорів, а саме: не було передано право вимоги від AT «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , незважаючи на те, що останній повністю виконав свої зобов`язання, які обумовлені умовами договорів, та сплатив обумовлену суму в розмірі 2 050 000 грн., яка була отримана AT «Райффайзен Банк Аваль». ПАТ «Артем-Банк», укладаючи договори, спрямовані на набуття прав вимоги, діяв від власного імені, проте за дорученням та за рахунок ОСОБА_3 . Вибір форми та виду правочину, його змісту та порядку укладення і виконання, за яким мало відбутись набуття права вимоги на користь ОСОБА_3 , здійснювався первісним кредитором AT «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Артем-Банк» і не був обумовлений у договорі комісії.

Внаслідок укладення та виконання правочинів згідно договору комісії AT «Райффайзен Банк Аваль» набуло кошти ОСОБА_3 в сумі 2 050 000 грн., проте права вимоги не передало, що свідчить про безпідставне набуття цією особою вказаних коштів, які було сплачено ПАТ «Артем-Банк», яке діяло від свого імені, але за дорученням ОСОБА_3 .

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч.2 цієї статті положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч.2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений: договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виконання укладених сторонами договорів не призвели до наслідків, які обумовлені їх умовами. ОСОБА_3 не набуто права вимоги (права кредитора) у зобов`язанні за кредитним договором №010/08-3/3113/в від 17 серпня 2007 року, договором поруки №010/08-3/3113/в/1 від 17 серпня 2007 року та договором іпотеки №010/08-3/3113/V/1 від 20 серпня 2007 року, за відступлення яких ним сплачено кошти в сумі 2 050 000 грн. на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль», а тому суд задовольнив позовні вимоги, які є підставними.

Оскаржуване додаткове рішення мотивовано наступним.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача АТ «Райффайзен Банк» судового збору у розмірі 11 350 грн., оскільки позов ОСОБА_3 задоволено і таке стягнення відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Доводи про подвійне стягнення судового збору не заслуговують на увагу, оскільки у рішенні від 20 квітня 2022 року не зазначено мотивів щодо стягнення судових витрат та в резолютивній частині цього рішення розмір таких витрат не вказаний. Розподіл судових витрат проведено у додатковому рішенні.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року та додаткове рішення цього суду від 16 травня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року та додаткове рішення Галицького районного суду м.Львова від 16 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 13 вересня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк