Справа №489/5816/19
Провадження №2/489/40/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
07 вересня 2022 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання - Підгайною Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа - Друга миколаївська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом
Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним братом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у будинку АДРЕСА_1 ; визнати за нею права власності на 11/20 частки житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивуючи свої вимоги тим, що раніше частка спірного будинку належала її батьку - ОСОБА_3 . Проте, її батько подарував вказану частку будинку брату - її дядьку ОСОБА_2 . В житловому будинку АДРЕСА_1 проживали її дядько ОСОБА_4 , її батько ОСОБА_3 та вона. Коли батько та дядько хворіли, вона здійснювала постійний догляд за ними. Все піклування за дядьком здійснювала вона, оскільки його діти ним не піклувалися. Після смерті дядька ОСОБА_2 , відкрилася спадщина на 11/20 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Ніхто зі спадкоємців першої черги не зверталися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Вона та її батько ОСОБА_3 є такими, що фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем. ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько ОСОБА_3 помер, після його ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В жовтні 2019 року вона звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте їй було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Факт проживання разом зі спадкодавцем підтверджується тим, що нею у вказаному будинку здійснено ремонт, здійснено заміну вікон та дверей, здійснено кровлю даху на будинку, утеплення будинку, замінено електропроводку, облаштовано ванну кімнату та нею сплачувалися комунальні послуги.
Ухвалою суду від 01.11.2019, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 01.11.2019, витребувано докази.
Ухвалою суду від 04.03.2020, витребувано докази.
Ухвалою суду від 22.09.2020, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 22.02.2020, витребувано докази.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Рішення просить прийняти на підставі наявних матеріалів та на розсуд суду.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідним сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_3 .
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є рідною донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, ОСОБА_7 змінювала прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу на " ОСОБА_9 " а потім на " ОСОБА_1 ".
01 березня 1984 ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняв в дар 11/20 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 01.03.1984 року посвідченого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Барскою Л.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1166.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на 11/20 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_2 заповіту не складав.
Позивачка зазначає, що її батько ОСОБА_3 та вона фактично проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 , а отже є такими, що фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 ..
Інших осіб, які є спадкоємцями першої черги, до нотаріальної контори у встановлений законодавством строк, не має.
Відповідно до листа Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.04.2020 за вих. № 109-38/414, в архіві відділу відсутні актові записи про державну реєстрацію народження дітей, батьком яких зазначено ОСОБА_2 .
З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованої 07.11.2019 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася.
Згідно листа Державного нотаріального архіву Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.10.2020 за вих. № 1377/01-21/2, згідно алфавітних книг обліку спадкових справ та книг обліку реєстрації спадкових справ Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області за період з 1994 по 2007 рік, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , не заводилася.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .
Позивачка зазначає, що після смерті її батька ОСОБА_3 у встановлений законодавством строк, вона не зверталася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину після смерті її дядька ОСОБА_2 , а потім після смерті її батька ОСОБА_3 , оскільки проживала разом з ними за адресою: АДРЕСА_2 .
Зазначає, що у жовтні 2019 року вона звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте, їй було відмовлено (Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.09.2019).
Крім того, з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованої 07.11.2019 року, вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилася.
Згідно листа Державного нотаріального архіву Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.10.2020 за вих. № 1377/01-21-2, в результаті перевірки факту заведених спадкових справ після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно алфавітних книг обліку спадкових справ та книг обліку реєстрації спадкових справ Другої миколаївської державної нотаріальної контори за період з 1994 по 2007 рік включно, спадкові справи не заводились.
Позивачка в своєму позові зазначає, що після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона доглядала за будинком, здійснювала поточний ремонт, сплачувала комунальні послуги. У будинку та у літній кухні проклала водопровід та каналізацію, перелаштувала сарай в житлове приміщення, здійснила заміну вікон та дверей, кровлю даху на будинку та літній кухні, утеплила будинок, замінила електропроводку та облаштувала ванну кімнату.
На підтвердження зазначеного суду надано: рахунок фактуру № В-00001201 від 15.08.2013 року про виконання послуг МКП "Миколаївводоканал"; копію технічних умов на проектування водопроводу для приватного домоволодіння від 27.08.2013 року за № 929 за адресою: АДРЕСА_2 , замовник ОСОБА_10 ; товарний чек від 20.09.2014 року; товарний чек від 24.10.2014 року; товарний чек від 09.05.2015 року; договір від 01.07.2014 року про установку вікон за адресою: АДРЕСА_2 , замовник ОСОБА_10 ; товарний чек № 206 та № 363 від 25.05.2017 року; товарний чек № 628 від 08.10.2016 року; видаткова накладна № 8536 від 26.07.2018 року; копія квитанції, платник ОСОБА_10 ; копія накладної № 0024 від 15.03.2016 року.
З даних документів вбачається, що платником на придбання будівельних матеріалів, замовлення заміни вікон та дверей є - ОСОБА_10 .
З письмових пояснень свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вбачається, що батько позивачки ОСОБА_13 та її дядько ОСОБА_14 проживали разом з позивачкою, проте у літній кухні. Вона за ними доглядала, вони періодично проходили курс лікування в лікарні. Після смерті батька та дядька, позивачка здійснила ремонт будинку та провела комунікації.
Щодо встановлення факту, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним братом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази мають бути належними і допустимими відповідно до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У позовні заяві позивачка вказує, що батьками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 записані одні ті самі особи, але до матеріалів додано лише свідоцтво про народження ОСОБА_16 , актових записів про народження суду не надано.
В той же час, факт родинних відносин між вказаними особами підтверджують сама позивачка, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також обидві особи мають одне по-батькові
З огляду на досліджені докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братами, тому вимога позову щодо встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про встановлення факту, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у будинку АДРЕСА_1 , суд приходить до наступного.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року (далі - Постанова) «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
В п. 23 вказаної Постанови зазначається, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
У відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до п.5.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Для кровного споріднення характерним є ступені споріднення, тобто кількість народжень, що пов`язують між собою двох осіб, які перебувають у родинних зв`язках.
Відповідно до п.9 9 Листа, встановлення факту прийняття спадщини, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року). Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном.
Таким чином, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 помер у 1994 році, суд позбавлений права встановлювати факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, так як до 2004 року законодавством було встановлено інший порядок - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном.
Суд вважає, що встановлення такого факту не має правового значення у розумінні ст. 549 ЦК УРСР. Постійне проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має юридичне значення лише при розгляді справ про спадкування відносно спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року, тобто згідно статей 1268 - 1269 ЦК України. Однак такі положення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин через вищенаведені висновки суду.
Щодо позовних вимог про визнати право власності в порядку спадкування за законом на 11/20 частки житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до наступного.
Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.
Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до ст. 526 УРСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.
Відповідно до положень статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв Не допускається прийнятгя спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР 1963р., як рівнозначні в юридичному розумінні розглядалися два способи прийняття спадщини:
1.фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном;
2.подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.
При цьому під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані.
Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004р., допускається фактичний вступ у володіння нею.
Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини.
За правилами статей 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактичного вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до пункту 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР №45/5 від 31.10.1975, яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.
В статті 553 ЦК УРСР в редакції 1963 року зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.
Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
Звертаючись до суду за захистом спадкових прав, обґрунтованість позову про прийняття спадщини після смерті батька позивач доводив тим, що він фактично прийняв спадщину шляхом вступу в управління майном, оскільки здійснював нагляд за спадковим будинком, проводив ремонті роботи у будинку та сплачував комунальні платежі та не знав про поділ будинку між батьками.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
У відповідності до ст. 549 вказаного кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Отже, фактом прийняття спадщини є сумісне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю, що встановлюється за його паспортом, де є штамп про його реєстрацію в одній квартирі чи в одному будинку з померлим.
Судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця, позивачка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується копією паспорту позивачки (а.с.11).
За такого, фактично вступила в управління спадковим майном.
У відповідності до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Нотаріусом було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зокрема у зв`язку з неподанням в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини заяви та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, враховуючі те, що позивачка фактично вступила в управління спадковим майном, в неї відсутній оригінал свідоцтва про право власності на спірне спадкове майно, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування, суд приходить до висновку, що позивачка позбавлена в позасудовому порядку захистити своє право, тому з урахуванням досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа - Друга миколаївська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.
Встановити факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним братом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/20 часток житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.
Третя особа: Друга миколаївська державна нотаріальна контора, юридична адреса: м. Миколаїв, пр-т Миру, 46/1 .
Суддя Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «07» вересня 2022 року.