Справа№751/989/22
Провадження №4-с/751/24/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Деркача О. Г.

при секретарі Савчук М. О.

за участю: представника скаржника - адвоката Тарасенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфренції в приміщенні суду м. Чернігова справу за скаргою ОСОБА_1 , в порядку ст. 447 ЦПК України,

Встановив:

15.02.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України, та просить: визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк для подання даної скарги; визнати неправомірним рішення старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чернухи Олександра Миколайовича про відмову у знятті арешту з майна, викладене у листі від 06.01.2022 р. №27036113/9; зобов`язати старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чернуху Олександра Миколайовича зняти арешт з майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), накладений у виконавчому провадженні № 27036113.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо про наявність арешту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , що частково належить ОСОБА_1 . Даний арешт зареєстровано 17.06.2011 15:26:41 за № 11299632 реєстратором: Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України. Підставою обтяження стала постанова державного виконавця, 749/9, 17.06.2011, ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві. На запит представника скаржника - адвоката Тарасенко О.В. до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /далі Деснянський РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)/, стало відомо, що на виконанні Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 27036113 з примусового виконання виконавчого листа № 6- 2063/10, виданого 29.10.2010 р. Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 441 461,67 грн. Дане виконавче провадження було відкрито постановою від 16.06.2011 р., а 17.06.2011 р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. 27.02.2012 р. винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 1050,00 грн. 08.08.2013 р. державним виконавцем на підставі п. 8 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція закону) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

З Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 стало відомо про те, що ухвалою Новозаводського суду м. Чернігова від 06.06.2017 р. у справі №6-2063/10 було замінено сторону виконавчого провадження - ПАТ «Альфа-Банк» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №6-2063/10, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова згідно рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 19 травня 2010 року по справі № 1048- 9/119/10 Третейського суду за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, стягувачем стало ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Однак, жодного звернення від нового стягувача ОСОБА_1 не отримував, йому взагалі не було відомо про факт заміни стягувача. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (у старій редакції закону від 09.06.2013, чинній на момент повернення виконавчого листа стягувачу), ПАТ «Альфа-Банк» міг повторно пред`явити виконавчий документ - виконавчий лист №6-2063/10, виданий 29.10.2010 р. Новозаводським районним судом м. Чернігова, до виконання протягом року з дня його повернення (з 08.08.2013), тобто до 08.08.2014 р. Проте, ні стягувач ПАТ «Альфа-Банк», ні його правонаступник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» повторно не пред`являли до виконання виконавчий лист № 6-2063/10, виданий 29.10.2010 р. Новозаводським районним судом м. Чернігова, не зверталися до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Наразі відсутні відкриті виконавчі провадження, в рамках яких проводилося б стягнення на підставі вищевказаного виконавчого листа.

Листом від 06.01.2022 р. № 27036113/9 старший державний виконавець Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Чернуха Олександр Миколайович повідомив, що згідно даних АСВП виконавчий документ повторно на виконання не надходив, на виконанні не перебуває. Крім того, повідомив боржника про відсутність підстав для знаття арешту з майна. Таким чином, старший державний виконавець Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Чернуха О.М. прийняв рішення про відмову ОСОБА_1 у знятті арешту з його майна. Вважає, що дії старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Чернухи О.М. є такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки сплив строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, сплата боржником витрат виконавчого провадження свідчить про наявність законних підстав для зняття арешту з майна.

Зазначає, що витрати по виконавчому провадженні № 27036113 у розмірі 1050,00 грн. сплачено.

Вважає, що порушене право підлягає захисту шляхом визнання неправомірним рішення старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Чернухи О.М. про відмову у знятті арешту з майна, викладеного у листі від 06.01.2022 р. № 27036113/9 та зобов`язання скасувати арешт.

Разом з тим, просить поновити пропущений строк для подання скарги з обґрунтувань викладених в скарзі.

Представник скаржника - адвокат Тарасенко О.В., в судовому засіданні підтримала скаргу, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Враховуючи процесуальні строки розгляду скарги, а також не обов`язкову участь у судовому розгляді даної скарги його учасників, суд доходить висновку про можливість розгляду справи без їх участі.

Вислухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, формованого від 10.09.2021, накладено арешт на майно за адресою: АДРЕСА_2 , в якій зареєстровано частку 1/1 за ОСОБА_1 , який зареєстровано 17.06.2011 15:26:41 за № 11299632 реєстратором: Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (а.с. 7-9).

Відповідно копії листа старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /далі Деснянський РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)/ від 17.09.2021, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень /далі АСВП/ на виконанні Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 27036113 з примусового виконання виконавчого листа № 6-2063/10, виданого 29.10.2010 р. Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 441461,67 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.06.2011. 27.02.2012 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 1050 грн. 08.08.2013 державним виконавцем на підставі п. 8 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на той час) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. У зв`язку із завершенням виконавчого провадження № 27036113 було знищено на підставі акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення (а.с. 10-12).

Згідно копії ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.06.2017, замінено сторону виконавчого провадження - Публічне акціонерне товариство Альфа-Банк на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №6-2063/10, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова згідно рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 19 травня 2010 року по справі № 1048-9/119/10 Третейського суду за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 13-15).

У відповідності до копії дублікату квитанції №0.0..1 до квитанції №9249-3604-3164-8377, дата валютування 29.10.2021 р. ОСОБА_1 сплатив 1050.00 грн. по ВП №27036113, дата ВП 16.06.2011 (а.с. 18).

З копії заяви представника скаржника адвоката Тарасенко О.В. від 29.10.2021, вбачається про звернення останньої до Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з проханням про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного у ВП № 27036113 (а.с. 16-18).

Проте, листом, старший державний виконавець Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Черуха О.М. від 06.01.2022 зазначив, з посиланням на ч. 1, ч. 3 ст. 40, ч. 1, ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», про відсутність підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 у ВП № 27036113 (а.с. 19-20).

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Положеннями ст. 1 Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої ст. 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини першої ст. 18 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. (ст.18 Закону).

Згідно до абзацу 2 п. 2 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 (далі - Положення), автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Відповідно до п. 2 розділу IV Положення виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 9 Закону Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

В ст. 9 Закону, зазначено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Окрім цього, одним із заходів примусового впливу під час здійснення виконавчого провадження є звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації згідно ч. 1 ст. 48 Закону.

Відповідно до ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Підстави зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини закріплені в ч. 4 ст. 59 Закону, зокрема: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. б ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені п.п. 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа закріплені у ст. 40 Закону. Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Отже, Закон містить певний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника саме державним виконавцем.

За таких обставин, наслідки повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 8 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакції Закону від 09.06.2013), як не передбачали зняття державним виконавцем арешту з майна боржника на момент повернення виконавчого листа стягувачу, так і не передбачають зняття останнім вказаного арешту на підставі ч. 1 ст. 40 та ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція Закону) на момент виникнення спірних правовідносин, тобто відсутні підстави вважати про неправомірність дій або рішень державного виконавця щодо спірного питання.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, арешт, який є предметом судового розгляду, на переконання суду, перешкоджає у повній мірі користуватися й розпоряджатися належним йому майном, у зв`язку з чим, за даних обставин справи він має бити скасований.

Щодо пропущення процесуального строку звернення до суду зі скаргою, то сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст.447 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Аналогічна норма закріплена у ч. 5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень статей 120, 122, 123 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

У відповідності до ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в рішенні ЄСПЛ «Пономарьов проти України» суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Відповідно до досліджених у судовому засіданні матеріалів справи представник скаржника вказує, що рішення державного виконавця про відмову Боржнику у знятті арешту з майна прийняте 06.01.2022. Відповідно до цієї дати скарга подавалася до суду 11.01.2022, шляхом надіслання поштою. Проте, ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.02.2022 у справі № 751/302/22 скаргу було повернуто без розгляду через недотримання вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України. ОСОБА_1 отримав вищевказану ухвалу суду лише 07.02.2022. Тому вважає, що строк пропущено з поважних причин.

За даних обставин, суд вважає за можливе поновити останьому строк на подання скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд, -

Ухвалив:

Поновити пропущений процесуальний строк для подачі скарги.

Скаргу ОСОБА_1 , в порядку ст. 447 ЦПК України задовольнити частково.

Зобов`язати старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чернуху Олександра Миколайовича або іншу уповноважену особу, скасувати арешт з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.06.2011 в рамках виконавчого провадження № 27036113 з примусового виконання виконавчого листа № 6-2063/10, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 441461,67 грн.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 05.09.2022.

Суддя О.Г. Деркач