Провадження № 2/359/1255/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Другої бориспільської державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

09 грудня 2021 року ОСОБА_3 , через представника адвоката Гуриненка О.М., звернулась до суду з даним позовом, яким просила визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 жовтня 2021 року, що видана державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А.О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 ; зобов`язати Бориспільську районну державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, що розташована за адресою : Ревненська сільська рада Бориспільського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільського сподар-ського виробництва, що належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305294, виданого Бориспільською районною державною адміністрацією та вирішити питання про стягнення понесених судових витрат.

Вимоги обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , у зв`язку з чи за заявою ОСОБА_3 про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу за № 109/2011. 29 січня 2019 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставами для вказаного слугувало те, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305294 відсутня дата його видачі та вказаний акт не зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів, оскільки спадкодавець за життя не отримував даний акт і не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

28 жовтня 2020 року Бориспільським міськрайонним судом у Київській області ухвалено рішення у справі за № 359/1298/20, яким позов ОСОБА_3 в частині вимог про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипки А.О. за № 80/02-31 від 29 січня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії задоволено, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вказане судове рішення набрало законної сини.

Даним судовим рішенням, зокрема встановлено наступне : «позивачем були подані нотаріусу всі необхідні та достатні документи, які свідчать про право ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку».

Позивач повторно звернулась до відповідача з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак і цього разу нотаріус Скрипка А.О. 28 жовтня 2021 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих самих підстав, додатково вказавши, що реєстрація державного акту про право власності ОСОБА_4 проведена з порушен-ням вимог чинного законодавства.

ОСОБА_3 вражає наведені дії нотаріуса незаконними та такими, що порушують вимоги ст. 1, 49, 50 Закону України «Про нотаріат», п. 4.15, 4.18 гл. 10, гл. 13, 14 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за № 396/5 від 22 лютого 2012 року, а тому просить захистити її спадкові права та задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 06 січня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встанов-лено строки для вчинення процесуальних дій.

03 лютого 2022 року відповідач подала відзив на позов, яким просила відмовити у задоволенні прозову зважаючи на наступні обставини. ОСОБА_2 зазначила, що твердження позивача про необґрунтованість постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії є хибними та спростовуються самою постановою, в якій повно та всебічно зазначено обставини, які перешкоджали їй, як нотаріусу, видати свідоцтво про право на спадщину.

Зазначила також, що під час вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус обов`язково перевіряє усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 47 Закону України «Про нотаріат» та гл. 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства. Під час перевірки поданих спадкоємцем документів нотаріусом було встановлено наступне : державний акт на право власності на землю серії ЯБ № 305294, виданий на ім`я ОСОБА_4 без зазначення дати його видачі; вказаний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі без зазначення відповідного номеру та не відповідає вимогам чинного на час його видачі законодавству.

За змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та / або не забезпечив його державної реєстрації, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку.

Згідно затвердженої постановою Кабінетом міністрів України за № 449 від 02 квітня 2002 року форми державного акта на право власності на земельну ділянку, обов`язковим полем для заповнення (реквізитом документа) є «Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №__» та дата реєстрації документа.

Під час державної реєстрації земельної ділянки, відповідно п. 136 Порядку ведення Поземельної книги здійснюється державна реєстрація державного акта або договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку. Однак, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№ 305294 не зареєстровано у вказаній Книзі записів реєстрації державних актів.

Проте, згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нотаріус встановила, що державна реєстрація права власності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на спірну земельну ділянку проведена після його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 та з чисельними порушеннями вимог чинного законодавства України і не відповідає наявним та пред`явленим спадкоємцем документам. Так, при реєстрації права власності державний реєстратор обов`язково мав встановити відповідно відомостей Державного реєстру актів цивільного стану відсутність факту смерті особи, яка набуває певних речових прав на нерухоме майно.

Звернула увагу також на той факт, що нотаріусом не розглядаються документи з підчищен-нями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Проте, в типовому договорі оренди землі укладеного між ТОВ «Універсалагротрейд», в особі ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 зроблено незастережене виправлення щодо зазначення орендодавця « ОСОБА_7 » з виправленням на « ОСОБА_8 ».

Крім того, згідно даного типового договору в оренду передавалась ОСОБА_6 земельна ділянка належна останньому на підставі державного акта серії ЯБ № 305284 від 07 червня 2004 року. Однак, право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку підтверджено іншим державним актом серії ЯБ № 305294, в якому відсутня дата видачі і його видано на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 27 серпня 2004 року. Тобто державний акт видано раніше, ніж відповідне розпорядження.

Витяг з державного земельного кадастру НВ-0019 сформовано 11 квітня 2019 року на заяву ОСОБА_4 , який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 ; технічна документація на спірну земельну ділянку розроблена ДП «Київський інститут землеустрою» також після смерті спадкодавця, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також нотаріус звернула увагу й на той факт, що державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку проведена на підставі заяви ОСОБА_5 , на підтвердження повноважень якої не надано відповідних доказів.

Наведене в сукупності слугувало підставами для винесення нотаріусом постанови від 28 жовтня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року у справі закрито підготовче провадження і призначено її до розгляду по суті.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання позивач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань на адресму суду не направила.

Разом з тим, уповноважила представляти власні інтереси в суді адвоката Гуриненко О.М., який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши надані сторонами пояснення та повно і всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, а також спадкову справу, наявну в матеріалах справи за № 359/1298/20, прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .. Наведене підтверджується повторно виданим 13 липня 2016 року свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 Виконавчим комітетом Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області.

02 березня 2011 року Бориспільською районною державною нотаріальною конторою Київської області заведено спадкову справу № 109/2011 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Того ж дня ОСОБА_9 (дружина) подала до нотаріальної контори заяву, якою відмовилась від прийняття належної їй частки у спадщині, а ОСОБА_3 подала заяву, якою спадщину, що залишилась після смерті батька ОСОБА_4 прийняла.

Інші спадкоємці із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305294 ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою : Київська область, Бориспільський район, с. Ревне.

Наведене підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 189713730 сформованого 21 листопада 2019 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 сформованого 11 квітня 2019 року за заявою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-020 сформованого 10 лютого 2020 року.

З даних витягів також вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває в оренді у ТОВ «Універсалагротрейд».

29 січня 2020 року державний нотаріус Скрипка А.О., за наслідком розгляду заяви ОСОБА_3 , винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з чим остання подала позов до суду, яким просила визнати незаконною і скасувати дану постанову нотаріуса, зобов`язати Бориспільську районну державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково : визнано незаконною та скасовано постанову державного нотаріуса Скрипки А.О. від 29 січня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в задоволенні іншої частини вимог позивача відмовлено. Дане судове рішення набрало законної сили 10 грудня 2020 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При вирішенні даного судового спору в мотивувальній частині рішення суд дійшов висновків про те, що позивачем були подані нотаріусу всі необхідні на достатні документи, які свідчать про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою : Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області.

Зважаючи на вказане суд звертає увагу на вимоги ч. 7 ст. 82 ЦПК України, за змістом якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

28 жовтня 2021 року державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипка А.О. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогоспо-дарського виробництва, яка розташована за адресою : Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області, що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ № 305294 виданого Бориспільською райдержадміністрацією.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5.

Частинами 1, 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 50 вказаного Закону України передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Закон України «Про нотаріат» поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як вбачається з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним.

За наявності умов, передбачених 49 Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Відповідно ч. 2 ст. 50 вказаного Закону України право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дій нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити.

Таким чином, підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії.

Згідно підпункту 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

За змістом пункту 4.14. вказаного Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє : факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Стаття 4 Закону України «Про нотаріат» надає право нотаріусу витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Відповідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам ст. 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені ч. 3 ст. 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

У своїй професійній діяльності нотаріус зобов`язаний дотримуватися чинного законодавства

України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності. При цьому предмет діяльності нотаріату обмежений безспірною цивільною юрисдикцією. Учиняючи певну нотаріальну дію, нотаріус підтверджує цим її законність і достовірність та запобігає можливим порушенням прав та інтересів осіб, які звернулися до нього. Нотаріус посвідчує лише безспірні права та безспірні факти, у наявності яких він може переконатися безпосередньо або на підставі відповідних документів.

За змістом ст. 182 Цивільного кодексу України та ст. 125 Земельного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, також цією статтею передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстра-ції. Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно п. 1.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах за № 43 від 04 травня 1999 року, право власності на землю посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року за № 449 затверджено форми державного акта на право власності на земельну ділянку. Так, обов`язковим полем для заповнення (реквізитом документа) є «Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №_____» та дата реєстрації документа.

За змістом п. 136 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року за № 1021, під час державної реєстрації земельної ділянки здійснюється державна реєстрація державного акта або договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі.

Згідно п. 2.15 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 22 червня 2009 року за № 325, у рядку «Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №_____» зазначається реєстраційний номер, присвоєний у встановленому законодавством порядку та відображений у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі. Реєстраційний номер зазначається за допомогою набірних штампів або кульковою ручкою синього чи фіолетового кольору. Порядок ведення книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі встановлюється наказом Держкомзему України.

Державний нотаріус Скрипка А.О., під час дослідження наданих та отриманих документів в спадковій справі за № 109/2011 встановила, що всупереч наведеному вище, в державному акті на право власності на земельну ділянку ЯБ № 305294 виданого на ім`я померлого ОСОБА_4 , відсутня дата видачі і вказаний акт не зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів, оскільки за життя спадкодавець не отримував даного державного акту і не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0024, що розташована на території Ревненської сільської ради, Бориспільського району, Київської області, у встановленому законом порядку.

Також було встановлено, що державна реєстрація права власності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на спірну земельну ділянку, проведена 19 листопада 2019 року, тобто після його смерті, державним реєстратором Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області Діордієвою А.В. за заявою № 137028404 поданою ОСОБА_5 , яка не є спадкоємицею.

Так, у разі подачі документів на державну реєстрацію уповноваженою на те особою встановлюється обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи. Для цілей проведення реєстраційних дій документом, що підтверджує повноваження діяти від імені іншої особи, є документ, що підтверджує повноваження законного представника особи, нотаріально посвідчена довіреність або відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про особу, уповноважену діяти від імені юридичної особи чи документи, тощо.

Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а тому, на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту права власності» та ст. 18 Закону України «Про державний реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор при реєстрації права власності обов`язково мав встановити на підставі відомостей Державного реєстру актів цивільного стану відсутність факту смерті особи, яка набуває певних речових прав на нерухоме майно.

Однак наведених дій державний реєстратор не вчинив та не встановив, наявність дієздатності ОСОБА_4 в момент проведення реєстрації за ним права власності та не перевірив наявність повноважень, її статус (спадкоємець) у ОСОБА_5 щодо звернення з відповідною заявою в інтересах спадкодавця.

Так, у п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127, передбачено можливість проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою, однак це здійснюється на підставі заяви саме спадкоємця та у зв`язку з поданням ним документів, необхідних для відповідної реєстрації передбачені ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Зважаючи на вказане, державний нотаріус прийшла висновку, що реєстрація права власності за померлим ОСОБА_4 на спадкову земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проводилася не у відповідності з п. 66 вказаного Порядку державної реєстрації речових прав та з порушеннями, а саме : невірно зазначена дата видачі державного акта на право власності на земельну ділянку серії (так як взагалі відсутня така дата); у реєстратора були відсутні відомості про склад спадкоємців, видані нотаріусом, яким заведено відповідну спадкову справу (довідка про коло спадкоємців, Бориспільською районною державною нотаріальною конторою Київської області не видавалася); не зазначено обов`язкові відомості про смерть ОСОБА_4 при державній реєстрації.

Крім того встановлено, що державний реєстратор під час проведення реєстрації речового права за ОСОБА_4 не встановив відповідність заявлених прав до поданих документів вимогам законодавства, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305294 видано з порушеннями чинного на той час законодавства України та не зареєстровано у встановленому законом порядку у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, оскільки ОСОБА_4 державного акту за життя не отримував і не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку; зазначена неіснуюча дата видачі державного акту на право власності на земельну ділянку; витяг з державного земельного кадастру НВ-0019 сформованого 11 квітня 2019 року на заяву (запит) ОСОБА_4 , який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 ; технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок, розроблено ДП «Київським інститутом землеустрою» 26 квітня 2011 року, тобто після смерті спадкодавця; типовий договір оренди землі укладеного між ТОВ «Унеіверсалагро-трейд», в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (в договорі зроблене незастережене виправлення а саме: по батькові « ОСОБА_7 » закреслено і виправлено на « ОСОБА_8 »); згідно договору в оренду передавалась земельна ділянка яка належала Орендодавцю ( ОСОБА_6 ) на підставі державного акту ЯБ № 305284 від 07 червня 2004 року, а державний акт на право власності, на земельну ділянку (на який посилається позивач), має інший номер, а саме: ЯБ № 305294, дата видачі у ньому відсутня і виданий він на підставі розпорядження Бориспільської райдержадміністрації від 27 серпня 2004 року.

Зважаючи на вказане суд, на підставі огляду оскаржуваної постанови від 28 жовтня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії встановлено, що державний нотаріус Скрипка А.О. всебічно дослідила документи, подані спадкоємцем та отримані на її запити, у зв`язку з чим змістовно та детально вмотивовано відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 ..

Відтак, підстав для задоволення позову в частині визнання незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 жовтня 2021 року, що видана державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А.О. суд не вбачає.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, суд виходить з наступного.

У Конституції України закріплені принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (ч. 1 ст. 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24 червня 1999 року за № 6-рп/99 (абз. 1 п. 2 мотивувальної частини).

Відповідно ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановлю-ному цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

За змістом ст. 50 вказаного Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі за № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно Закону України «Про нотаріат».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто, суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які без -посередньо належать до його компетенції.

Зміст наведених правових норм і рішень Конституційного Суду України у їх системному зв`язку дає суду підстави для висновку, що жодним іншим органом або посадовою, службовою особою, окрім нотаріуса або в сільських населених пунктах - посадової особи органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини, не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно Закону України «Про нотаріат» належать до компетенції нотаріуса, в тому числі і судами, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрацію нерухомого майна.

Аналогічний висновок відображено у правовій позиції наведеній у Постанові об`єднаної палати КЦС ВС у справі за № 473/1878/19 від 01 березня 2021 року.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що суд не наділений повноваженнями зобов`язувати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, слід дійти висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Додатковою підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині також є те, що за життя ОСОБА_4 заповіту не складав, у зв`язку з чим спадкування ОСОБА_3 відбувається в порядку ст. 1216 та гл. 86 ЦПК України за законом.

Всупереч наведеному, позивач просить суд зобов`язати Бориспільську районну державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину саме за заповітом на спірну земельну ділянку. Зважаючи на вказане, дана вимога позивача є некоректною та такою, що не підлягає задоволенню.

Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

При звернені до суду з даним позовом ОСОБА_3 сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.. Наведене підтверджується квитанцією про сплату № 36482 від 01 грудня 2021 року, які у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, суд відносить на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст. 12, 13, 19, 76-81, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Другої бориспільської державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 08 вересня 2022 року.

Суддя Яковлєва Л.В.