РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 565/1707/21

Провадження № 22-ц/4815/727/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії

Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2022 року у складі судді Демчини Т. Ю., ухвалене в м. Вараш Рівненської області о 10 годині 30 хвилин, повний текст рішення складено 08 лютого 2022 року,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 29.05.2019 року відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії зі встановленням кредитного ліміту у розмірі 40 000,00 грн. на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник ОСОБА_1 не виконав умов договору щодо повернення кредиту на умовах і в порядку, що були ним передбачені, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 08.12.2021 складається з 39944,81 грн. заборгованості за тілом кредиту; 6319,79 грн. процентів за користування кредитом. Крім того, Банком нараховано боржнику 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 39,40 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 32,58 грн.; 56,86 грн. втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 46 393,44 грн., яку і просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати.

Заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2022 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» 15 675 грн. 35 коп. заборгованості за кредитним договором. У решті вимог відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» 766 грн. 98 коп. понесених судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за порушення зобов`язання вмотивоване тим, що такі умови кредитування між сторонами погоджені не були, а тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення цих сум за договором кредиту.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання вмотивоване положеннями ст. 612, 625 ЦК України, та обґрунтоване тим, що оскільки боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а в спірних правовідносинах між сторонами не було встановлено строк повернення отриманих грошових коштів та зобов`язання з їх повернення виникло у відповідача з дня пред`явлення позову, відсутні підстави вважати позичальника таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником був дотриманий лише частково, у зв`язку з чим з нього на користь Банк стягнуто різницю між сумою позики та сумою погашення боргу.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами кредитування при підписанні договору, і цим договором не було передбачено необхідності друку умов кредитування для їх підписання клієнтом. Додає, що відповідач мав реальну для ознайомлення як на сайті Банку, так і у відділеннях та філіях Банку із потенційними змінами до договору упродовж всієї його дії. Звертає увагу, що договором передбачено право на відмову від отриманих послуг, однак відповідач таким правом не скористався. Вказує, що на момент подачі позовної заяви до суду відповідач не звертався до Банку із пропозицією щодо зміни умов договору або його розірвання, і в судовому порядку такі питання теж не вирішувалися. Зазначає про те, що за загальними правилами договір позики, який укладений між Банком та фізичною особою, є відсотковим, тобто таким, що передбачає сплату відсотків за користування кредитними коштами, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків нівелює такі положення закону. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким ці вимоги Банку задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 04 червня 2019 року між сторонами було укладено договір позики шляхом заповнення та підписання ОСОБА_1 Заяви про приєднання № 7052618/290519 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), підписанням якої приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) в редакції, що діяла на день її підписання, отримавши кредит на умовах тарифного пакету «Мій комфорт».

На підтвердження укладення сторонами кредитного договору до заяви ОСОБА_1 від 04.06.2019 року матеріали справи містять Витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також Додаток 1 до нього «Умови користування кредитною лінією (кредитом)» (ресурс: Архів ДКБО, розміщений на сайті: https://old.oschadbank.ua/ua/private/paycards/dogovir-taryf-inshe).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Запропоновані Банком умови публічного договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Аналіз положень ст.ст.633, 634 ЦК України дає підстави для висновку, що споживач послуг банку (особа, яка підписує Заяву) приєднується до тих умов, з якими ця особа ознайомлена.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду.

Із долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що Банк визначив заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 08.12.2021року становить 46393,44 грн. та складається із наступного: заборгованості за основним боргом 39944,81 грн., процентів за користування кредитом 6319,79 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 39,40 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 32,58 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 56,86 грн..

Як вбачається із Заяви позичальника ОСОБА_1 від 04.06.2019 року, у ній не зазначено та, відповідно, сторонами не погоджено розміру наданого кредиту, процентної ставки за користування ним, умов та порядку її зміни, порядку обчислення та розмірів відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів).

Обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення процентів за кредитом, крім розрахунку заборгованості, Банк послався на п.1.18.1 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також Додаток №1 до вказаного договору.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови користування кредитною лінією (кредитом) розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема і щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Отже, Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Додаток № 1 до нього не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 04 червня 2019 року шляхом підписання ОСОБА_1 . Заяви про приєднання, а відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, встановлену у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також інші умови кредитування, зокрема, стягнення комісії за отримання готівки, нарахованих процентів по мінімальному платежу, договірного списання з рахунку для погашення грошових зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Покликання у апеляційній скарзі на те, що позичальник був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг Ощадбанку, згідно яких обслуговується відповідач, включаючи стягнення неустойки за порушення умов договору, не заслуговує на увагу.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказані Умови надання банківських послуг у Банку, наявні в матеріалах справи, не є належним доказом встановлення та погодження сторонами умов укладеного між ними кредитного договору.

Оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні таких позовних вимог Банку.

Разом з тим, вимоги Банку про стягнення тіла кредиту є обґрунтованими.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , його заборгованість за тілом кредиту станом на 08.12.2021 склала 39 944,81 грн..

Розрахунок у частині обчислення боргу позичальника за тілом кредиту оцінений судом як недостовірний, з огляду на те, що до нього включені дані по зарахуванню частини одержаних від ОСОБА_1 коштів в рахунок сплати відсотків та інших, передбачених Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Додатком № 1 до нього платежів, нарахування яких відповідачу судом визнано необґрунтованим, зокрема, комісії за отримання готівки, нарахованих процентів по мінімальному платежу, договірного списання з рахунку для погашення грошових зобов`язань, комісії при обробці авторизаційного запиту.

Випискою по рахунку позичальника ОСОБА_1 підтверджуються витрати ним кредитних коштів у сумі 262 388,50 грн. (загальна сума витрат за кожною з наведених у виписках витратних операцій: переказу коштів на інші рахунки, розрахунку за операціями в торгово-сервісній мережі за рахунок кредитної лінії, видачі готівки) у період з 06.06.2019 року по 04.06.2021 року, та повернення позичених коштів на загальну 246 713,15 грн. (загальна сума погашення за кожною з наведених у виписках прибуткових операцій: зарахування переказів на рахунок, поповнення карткового рахунку). Тобто, не повернута сума становить 15 675,35 грн., і саме така сума правомірно стягнута місцевим судом на користь Банку з відповідача.

Покликання апеляційної скарги щодо безпідставності відмови у задоволенні вимог про стягнення відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать обставинам справи та положенням закону.

Так, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (статтею 612 ЦК України передбачено).

Оскільки строк повернення отриманих грошових коштів сторонами у Заяві про приєднання не встановлений, а зобов`язання з їх повернення виникло у відповідача з дня пред`явлення позову, ОСОБА_1 не є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України у цьому спорі.

Отже, оцінюючи обставини справи в сукупності із вимогами закону, який їх регулює, апеляційний суд приходить до переконання, що вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 є обґрунтованими в частині неповернутої суми тіла кредиту, тоді як вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, трьох відсотків річних, інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону та положеннях Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), що був укладений сторонами.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2022 року залишити без зміни.

Поновити дію заочного рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.