РІШЕННЯ

іменем України

09 вересня 2022 рокуСправа №451/848/22
Провадження № 2/451/428/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Мурин Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/848/22 за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

17 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 - мати позивача, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 09.05.1997 Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця становить право на середню земельну частку (пай) розміром 2,31 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області, яка належала ОСОБА_2 , згідно Сертифіката на право приватної власності на середню земельну частку (пай), серії ЛВ №13-135295, виданого 02.06.1997 року.

Прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця, позивач мала намір оформити свої права на спадкове майно, в нотаріальному порядку у державній нотаріальній конторі, однак не може цього зробити у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме: сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) видано після смерті спадкодавця, а відтак нотаріус відмовив позивачам у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки позивач, як спадкоємець, не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно.

Просить ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_1 право на середню земельну частку (пай) розміром 2,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області, яка належала ОСОБА_2 , згідно Сертифіката на право приватної власності на середню земельну частку (пай), серії ЛВ №13-135295, виданого 02.06.1997 року, у порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.4-6).

17 серпня 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.19).

22 серпня 2022 року суддею Семенишин О.З. постановлено ухвалу про відкриття провадження (а.с.1-2).

31 серпня 2022 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог. Просить, окрім іншого, встановити факт, що вона, ОСОБА_1 , прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

Сторони в підготовче засідання не з`явилися.

Позивач подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.18).

Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Радехівської міської ради. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.26).

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого визнання права.

За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 09 травня 1997 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.13).

Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого 03 січня 2006 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.15).

Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджують такі документами:

- копія Посвідки про народження, серії НОМЕР_3 , відповідно до якої ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 ; батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 (а.с.9);

- копія Свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_4 , виданого 28 травня 1966 року, з якого видно, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 28 травня 1966 року одружилися; після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 » (а.с.10);

- копія Свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_5 , виданого повторно 21 грудня 1978 року, з якого видно, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 01 вересня 1949 року одружилися; після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 » (а.с.11).

Згідно з даними, викладеними у довідках №556 та №557 від 06.07.2017, виданих виконкомом Дмитрівської сільської ради, констатовано, що померла ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті проживала без реєстрації дочка ОСОБА_1 (а.с.12).

З копії Сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серії ЛВ №13-135295 від 02.06.1997, зареєстрованого 02.06.1997 у Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №1062, видно, що ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,31 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Дмитрівської сільської ради (а.с.14-14 зворот).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69521363 від 20.07.2022 встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не відкривалася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.16).

Разом з тим, з листа №308/01-16 від 31.08.2022 видно, що в.о. завідувача Радехівської державної нотаріальної контори, роз`яснила позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , немає підстав, так як Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) виданий після смерті спадкодавця, та рекомендувала звернутися до суду (а.с.23).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Так, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року.

Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз`яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) видано після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,247,258-259,263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , право на середню земельну частку (пай) розміром 2,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Радехівської міської ради Львівської області (раніше Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області), яка належала ОСОБА_2 , згідно Сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серії ЛВ №13-135295 від 02.06.1997, у порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 9 вересня 2022 року.