Справа № 357/428/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бебешко М. М. ,

при секретарі - Кравченко О. Г.,

За участю сторін:

представника позивача Кисельової В.М. ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

відповідачі не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у приміщенні суду в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

17 січня 2022 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява.

В обґрунтування позову зазначено, що неповнолітня ОСОБА_5 перебуває на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування в службі справах дітей Білоцерківської міської ради. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10 березня 2020 року № 148 ОСОБА_5 надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Її батьки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виконують своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини, переміщеної з тимчасово окупованої території у Донецькій області. Дитина проживає разом із бабусею ОСОБА_2 в орендованій квартирі, яка є її піклувальником. Батьки дитини перебували на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, як внутрішньо переміщеній. На протязі останніх 7 років батьки дитини не займаються її вихованням та утриманням. Вказані обставини, на думку позивача, підтверджують факт ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків і їх позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2022 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 17 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05 травня 2022 року. Вказаною ухвалою зобов`язано службу у справах дітей Білоцерківської міської рали Київської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання сторін, останнє відкладено на 22 червня 2022 року.

22 червня 2022 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_6 про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду. Крім цього, представник позивача просила суд витребувати з Державної прикордонної служби України інформацію про факти перетинання державного кордону та лінії розмежування ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у період з 18.02.2016 року до 22.06.2022 року. Одночасно представником позивача подано суду клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 22 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляд у по суті на 15 серпня 2022 року.

14 липня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про долучення до матеріалів справи висновку про вирішення спору.

Через неявку відповідачів та третьої особи в судове засідання, призначене на 15 серпня 2022 року останнє судом відкладено на 09 вересня 2022 року.

В судовому засіданні 09 вересня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила суд задоволити позов в повному обсязі. Додатково пояснила суду, що рішення про позбавлення батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, так як дитина буде поставлена на квартирний облік і зможе отримати або житло або грошову компенсацію. У даній справі необхідно з`ясувати думку дитини щодо вирішення спору, але її піклувальник стверджує, що виклик дитини в судове засідання негативно вплине на психологічний стан останнього, тому вона не наполягає на виклику дитини в судове засідання. Через неявку відповідачів в судове заслання, представник позивача не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила суду, не хоче завдавати стресу своїй неповнолітній онучці та приводити її в судове засідання для висловлення думки щодо вирішення спору, так як для дитини виклик в суд та розгляд даної справи є стресовою ситуацією, яка негативно впливає на її психологічний стан. Також третя особа критично відноситься до постановки дитини на квартирний облік, і лише вона, як бабуся дитини та її піклувальник має самостійно забезпечити житлом свою онучку.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в підготовче засідання двічі - 05 травня 2022 року та 22 червня 2022 року та двічі в судове засідання - 15 серпня 2022 року та 09 вересня 2022 року не з`явилися. Повідомлялися судом через оголошення на веб-сайті Білоцерківського міськрайонного суду у зв`язку з відсутністю даних про їх реєстрацію.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачів народилася донька ОСОБА_5 , яка є внутрішньо переміщеною особою. (а.с.3,5).

25 лютого 2020 року за місцем проживання третьої особи - бабусі ОСОБА_5 складено акт про виявлення дитини, переміщеної з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, яка залишилася без батьківського піклування. Згідно даного акту дитина проживає з бабусею, а з батьками спілкується через інтернет. Дитину утримує бабуся. Батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 дитині не допомагають. (а.с.6).

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 148 від 10 березня 2020 року неповнолітній ОСОБА_5 надано статус дитини, батьківського піклування та призначено ОСОБА_2 її піклувальником. (а.с.7).

Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради 15.11.2019 повідомила службу у справах дітей про те, що батьки неповнолітньої в 2015-2016 роках перебували на обліку в управління як внутрішньо переміщені особи. (а.с.10).

Наказом служби у справах дітей Білоцерківської міської ради № 19 від 18.02.2016 передано ОСОБА_5 на виховання її бабусі ОСОБА_2 (а.с.12).

Білоцерківський міський центр соціальних служб 29.12.2021 повідомив службу у справах дітей про надання матеріальної допомоги ОСОБА_2 . Зі слів бабусі ОСОБА_7 , її онука підтримує зв`язок з батьками в телефонному режимі. (а.с.13).

Білоцерківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів та Білоцерківським механіко-енергетичним фаховим коледжем повідомлялася служба у справах дітей про те, що вихованням ОСОБА_5 займається її бабуся ОСОБА_2 . Батьки ОСОБА_5 навчальні заклади не відвідували. (а.с.52,53).

Висновком органу опіки та піклування, викладеному у рішенні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 422 від 08 липня 2022 року рекомендовано суду, при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав, першочергово керуватися найкращими інтересами дитини. (а.с.63-64).

Вказані обставини підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У тих випадках, коли таке розлучення випливає з якого-небудь рішення, прийнятого Державою-учасницею, наприклад, при арешті, тюремному ув`язненні, висилці, депортації чи смерті (включаючи смерть, що настала через будь-яку причину під час перебування даної особи у віданні держави) одного чи обох батьків або дитини, така Держава-учасниця надає батькам, дитині чи, якщо це необхідно, іншому члену сім`ї на їх прохання необхідну інформацію щодо місцеперебування відсутнього члена (членів) сім`ї, якщо надання цієї інформації не завдає шкоди добробуту дитини. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання само по собі не призводило до несприятливих наслідків для відповідної особи (осіб).

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 14 Закону України «про охорону дитинства» - діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно з вимогами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.

Мати, батько, згідно з вимогами статті 1141 Сімейного кодексу України (надалі СК України), мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Мати, батько можуть, відповідно до статті 164 СК України, бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачпні статею 166 СК України, відповдіно до якої особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При вирішенні такої категорії спорів необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинні зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Батьки дитини, проживаючи окремо від неї, згідно письмових доказів, наданих стороною позивача (а.с.6,13) спілкуються з останньою засобами зв`язку, що на думку суду свідчить про те, що вони не втратили інтересу до дитини.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

З урахуванням якнайкращих інтересів неповнолітньої дитини, спілкування останньої з батьками за допомогою засобів зв`язку, не підтримання позовних вимог третьою особою - бабусею неповнолітньої дитини, яка є піклувальником останньої, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_7 батьківських прав, суд вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення останніх батьківських прав.

На користь цього свідчить також висновок органу опіки та піклування, викладений у рішенні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 422 від 08 липня 2022 року, згідно п.2.2. якого рекомендовано суду, при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав, першочергово керуватися найкращими інтересами дитини. Висновок щодо того, що рішення суду про позбавлення батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини, органом опіки та піклування не надано. (а.с.63-64).

Аргументи позовної заяви про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини не беруться судом до уваги, так як доказів того, що позбавлення батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини, стороною позивача до суду не надано. Крім цього, можливе ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав буде негативно впливати на свідомість та психологічний стан неповнолітньої дитини.

Подібна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 645/920/90.

Кожна сторона, відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, згідно з вимогами частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані у справі сторонами докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

Позовна вимога щодо стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що є похідною від основної позовної вимоги.

Судовий збір, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з частиною другою вказаної сттаті, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 4, 12, 81, 89, 141, 265, 268, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову служби у справах дітей Білоцерківської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області. Місце знаходження: 09107, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Першотравнева, будинок 8. Код .

Відповідач 1: ОСОБА_3 . Останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: матеріали справи не містять.

Відповідач 2: ОСОБА_4 . Останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 . Місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 09 вересня 2022 року.

СуддяМ. М. Бебешко