Провадження 2/127/2020/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов мотивований тим, що 05.12.2019 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя дітей немає. Позивач зазначила, що протягом спільного життя у подружжя періодично виникали дрібні сварки та непорозуміння. Однак, загострення відносин почалося після того, як позивачка із донькою від першого шлюбу змушена була виїхати з України після ракетних обстрілів у березні 2022 року, які були неподалік будинку де вони проживали. Відповідач постійно влаштовує скандали, виставляє безпідставні претензії та влаштовує сцени ревнощів, постійно погрожує позивачці та доньці. В результаті чого між подружжям втрачена довіра, гармонійність у відносинах, зросла ворожнеча та неприязнь. Також у позивачки з`явився страх за себе та за доньку. Позивачка зазначила, що сім`я стала виключно формальною, примирення є неможливим. Крім того позивачка повідомила про відсутність планів повертатися до України.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 05.08.2022 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

У строк, визначений ухвалою суду від 05.08.2022, від відповідача відзив на позов не надійшов. Натомість, до початку розгляду справи по суті надійшла заява про визнання ним позовних вимог і відсутність заперечень щодо задоволення позову.

Крім того, 09.08.2022 від відповідача судом отримано письмові пояснення, в яких він повідомив, що викладене у позові не відповідає дійсності. Водночас зазначив, що відносини між подружжям дійсно погіршились через війну та проживання окремо один від одного на великій відстані. Відповідач повідомив, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Однак відповідач заперечив щодо стягнення з нього судових витрат, пославшись на їх необґрунтованість та штучне завищення.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Суд звертає увагу на те, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, підстави, час та черговість подання яких визначаються ЦПК України або судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 2 і ч. 3 ст. 174 ЦПК України). Статтею 278 ЦПК України визначено особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні.

Вищевикладене було роз`яснено судом в ухвалі від 05.08.2022.

Однак, відповідач, діючи на власний розсуд, надав суду вищевказані письмові пояснення. Суд вважає, що дані пояснення за своєю суттю, зокрема є відзивом на позов, оскільки містять пояснення і аргументи щодо заявлених позивачем вимог. Однак, у порушення вимог ч. 4 і п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, до пояснень відповідачем не надано підтверджуючих документів про надіслання (надання) їх позивачці. Водночас, прийняття даного відзиву (письмових пояснень) до розгляду судом без ознайомлення із його змістом позивача, суд вважає порушенням права останнього на надання ним відповіді на відзив. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, враховуючи вищевикладене та положення ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44 і ст. 178 ЦПК України, суд не приймає письмові пояснення, як відзив, до розгляду і вирішує справу за наявними матеріалами. Водночас, висловлене відповідачем у письмових поясненнях заперечення щодо судових витрат, суд розцінює як клопотання, заявлене в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України.

22.08.2022 на електронну адресу суду від імені позивачки було отримано заяву із додатковими поясненнями та зазначенням про підтримання позовних вимог. Однак, суд не приймає дану заяву, оскільки вона не скріплена ОСОБА_1 власним електронним цифровим підписом, що в свою чергу, унеможливлює встановлення чи є дана заява волевиявленням саме ОСОБА_1 , не дозволяє однозначно ідентифікувати особу, яка склала такий документ та не може свідчити про відповідальність такої особи за його зміст.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачем позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне.

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 05.12.2019 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 05.12.2019, актовий запис № 3416. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_4 . (а.с. 15)

Судом встановлено, що позивач з відповідачем від шлюбу спільних дітей не мають.

Також судом встановлено, що наразі подружжя спільне господарство не веде і разом не проживає.

Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом.

Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене та безумовне визнання відповідачем позовних вимог, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 992,40 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 24.06.2022. (а.с. 3)

Згідно із ч. 2 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, враховуючиположення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 496, 20 гривень.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судом встановлено, що 24.06.2022 між ОСОБА_1 та адвокатом Савчук І.В. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом б/н, на підставі якого було видано ордер. (а.с. 19, 22)

Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Савчук І.В. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000103, виданого 30.07.2021.

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження виконання адвокатом умов вищевказаного договору, суду надано: розрахунок (акт) суми (розміру) гонорару за надання професійної правничої допомоги (додаткова угода № 2 від 24.06.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом б/н від 24.06.2022), згідно якого вартість наданих адвокатом позивачу послуг становить 7 000, 00 гривень; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 11 від 24.06.2022. (а.с. 20-20 зворот)

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідачем у даній справі висловлені заперечення щодо стягнення з нього на користь позивачки судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з їх необґрунтованістю, нерозумністю та штучним завищенням.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на те, що справа є незначної складності, а її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, включення до вартості наданих адвокатом послуг «розроблення та укладення договору про надання професійної правничої допомоги» суд вважає необґрунтованим, оскільки це не відноситься до видів адвокатської діяльності, а є документом, що посвідчує повноваження адвоката. Крім того, як вбачається зі змісту договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом б/н від 24.06.2022, він є загальним, особливих умов не містить.

Враховуючи прийняття ОСОБА_1 наданих адвокатом їй послуг, про що свідчить її підпис на розрахунку (акті), суд не ставить під сумнів складання саме адвокатом позовної заяви, зважаючи, що і позовна заява, і додані до неї документи були засвідчені саме підписом позивачки. Водночас, складання позовної заяви про розірвання шлюбу не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складеної заяви не є значними.

Також включення у вартість «авансу за повний юридичний супровід….» є необґрунтованим, оскільки аванс це визначена грошова сума (попередній платіж), яку клієнт передає адвокату в рахунок майбутніх платежів за виконану роботу чи надані послуги, яка включається до загальної вартості послуг. Тобто, клієнт оплачує вартість послуг декількома частинами: перша частина (аванс) сплачується до отримання ним послуги, інша частина після. Відповідно, якщо виконавець послуг (робіт) отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано або виконано частково, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Крім того оцінка дій адвоката, що полягали, зокрема, у «участі в судових засіданнях», «складенні необхідних заяв, клопотань та отримання процесуальних документів», як то вказано у розрахунку (акті) суми (розміру) гонорару за надання професійної правничої допомоги, вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії взагалі не вчинялися. При цьому, судом прийнято до увагу, що вартість за складання позовної заяви визначена окремо.

Зважаючи на те, що «участь в судових засіданнях» та «складання необхідних заяв, клопотань та отримання процесуальних документів» включені у перелік і вартість наданих послуг, за які було внесено аванс, а такі не надавались, відповідна сума може бути повернутою клієнту, що суд не може не враховувати при вирішення питання про розподіл судових витрат. При цьому, суд звертає увагу учасників справи на те, що суд не втручається у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару, а лише виконує свій обов`язок щодо розподілу судових витрат.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг), критерію реальності таких витрат. Суд прийшов до висновку, що позивачем не дотримано вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Зважаючи на викладене вище, приймаючи до уваги заперечення відповідача щодо розміру судових витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 1 000, 00 гривень.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 112 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 77-82, 89, 133, 137, 141, 142, 206, 229, 235, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Прийняти визнання ОСОБА_2 позовних вимог.

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05.12.2019 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 3416.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення суду складено 06.09.2022.

Суддя: