П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/817/22

Провадження № 22-ц/4815/1028/22

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

(повним текстом) 26 травня 2022 року

у м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мотивуючи вимоги, вказувалося про стягнення з відповідача на підставі рішення Рівненського міського суду від 27 квітня 2018 року 1 000 гривень аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , 2015 р.н., що є з урахуванням ст.ст. 7, 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" є наближеним до 2/3 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку або ж 1/3 частини мінімальної заробітної плати. Натомість відповідно до положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" сума стягуваних аліментів стала наближеною до 1/3 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 1/6 мінімальної заробітної плати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2022 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб присудження аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду від 27 квітня 2018 року, та стягнуто із відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення повноліття.

В задоволенні решти позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому просить його змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про відсутність норми Сімейного кодексу України, яка регулює можливість змінити спосіб стягнення аліментів, адже ст. 192 СК України передбачає лише зміну розміру аліментів. При цьому вказував, що стягуваний державним виконавцем розмір аліментів складає 1 309 гривень, а не 1 000 гривень, оскільки мінімальний гарантований розміром аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини. Тобто з урахуванням взаємного обов`язку сторін утримувати дитину сукупний розмір складає 2 618 гривень.

Всупереч вимогам ст. 182 СК України судом не з`ясовувалося, чи набув платник аліментів рухоме або нерухоме майно, витрати на товари чи послуги, які перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, і не враховано достатність заробітку (доходу) для сплати аліментів у розмірі ј частини цих доходів. Натомість заявник не покращив свого матеріального становища.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ними не заперечується і підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 квітня 2018 року у справі №569/1157/18, що набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано, визначено місце проживання дитини з матір`ю та стягнуто із відповідача на користь позивача 1 000 гривень аліментів на утримання сина ОСОБА_3 щомісячно, починаючи з 25 січня 2018 року і до досягнення ним повноліття.

Вважаючи, що визначений судовим рішенням розмір стягуваних аліментів не є достатнім для забезпечення належного утримання та виховання дитини, створення для неї належних і гідних умов життя та розвитку, ставить позивача у вкрай скрутне матеріальне становище внаслідок прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" і зміну в зв`язку з цим аліментів у бік зменшення порівняно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", у січні 2022 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягуваних аліментів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки зміна способу аліментів через присудження їх у розмірі ј частини від видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, відповідатиме чинному законодавству та, в першу чергу, інтересам малолітнього сина сторін - ОСОБА_3 . При цьому враховано, що платник аліментів є працездатним, платоспроможним і фізично здоровою особою, на своєму утриманні непрацездатних осіб не має.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість змінювати спосіб стягуваних аліментів, то з ними погодитися не можна.

Так, згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19, вбачається, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Тобто колегія суддів вважає, що право ОСОБА_2 на зміну способу стягуваних аліментів на користь малолітньої дитини, як одержувача аліментів, є безумовним і грунтується на вимогах закону саме в інтересах цієї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1.) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2.) стан здоровя та матерілаьне становище платника аліментів; 3.) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, дочки, сина; 3-1) наявність рухомогого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиктового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4.) інші обставини, які мають істотне значення.

Хоча при пред`явленні позову ОСОБА_2 посилається як на підставу зміни способу аліментів на норму ст. 192 СК України, однак суд першої інстанції, ґрунтуючись на висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (14-473цс18), шляхом порівняння дії положень сімейного закону дійшов висновку про застосування при вирішенні спору вимоги саме ч. 3 ст. 181 СК України. Так, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про те, що стягуваний державним виконавцем розмір аліментів складає 1 309 гривень, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини а не 1 000 гривень, а тому сукупний розмір аліментів складає 2 618 гривень (1 309 гривень відповідача + 1 309 гривень позивача), а, відтак, необхідності змінювати спосіб стягнення аліментів і збільшувати їх розмір немає. Однак апеляційний суд зважає на те, що суд попередньої інстанції повно і правильно з`ясував обставини справи та застосував при вирішенні спірних відносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Решта покликань апеляційної скарги є необґрунтованими і не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків