Номер провадження: 22-ц/813/3359/22
Справа № 523/9326/21
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року про забезпечення позову за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви. В обґрунтування заяви зазначила, що у квітні 2019 року мала намір здійснити відчуження власного автомобіля, який в неї запропонував купити ОСОБА_1 , однак, через відсутність коштів запропонував здійснити продаж авто через АТ «КБ «ПРИВАТ БАНК». Заявник зазначає, що 23.04.2019 року вона отримала кошти від АТ «КБ «ПРИВАТ БАНК», які надійшли на її рахунок, однак, на прохання ОСОБА_1 надала їх останньому, для їх конвертування у валюту, відповідно до усної домовленості, що було укладена між сторонами. Однак, грошові кошти ОСОБА_1 їй не повернув, при цьому повідомив, що використав їх на власні потреби та зобов`язався повернути в подальшому, про, що склав боргову розписку. Крім іншого, ОСОБА_2 у 2020 року знову надала ОСОБА_1 в борг грошові кошти. ОСОБА_1 ухиляється від повернення грошових коштів, відносно нього порушено кримінальне провадження. Заявниця вказує, що ОСОБА_1 переєстрував належні йому вантажні автомобілі «Камаз» 1986 р.в, 1989 р.в та 2000 р.в. на ім`я ОСОБА_5 , а за ОСОБА_1 зареєстровані автомобілі: JAGUAR S-TYPE, 2005 року виготовлення та ВАЗ 21150, 2004 року виготовлення. З метою недопущення негативних наслідків та фактичного виконання можливого рішення суду, заявник просила забезпечити позов до подання позовної заяви до суду, оскільки, існують підстави вважати, що майбутній відповідач може скористатись можливістю щодо переоформлення належних йому автомобілів на іншу особу, що призведе до порушення її прав та ефективного способу їх захисту (а.с.2-3).

24 травня 2021 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки: JAGUAR S-TYPE, 2005 року виготовлення, 2497 см.куб., що зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2019 року № 5141/2019/1666560; автомобіль марки ВАЗ 21150, 2004 року виготовлення, 1499 см.куб., що зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2020 року № 5142/2020/2338558 (а.с.23).

17 червня 2021 року канцелярією Суворовського районного суду м. Одеси зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24.05.2021 року. Апелянт вважає, що так як він зареєстрований за адресою в Малиновському районі м. Одеси, то Суворовський районний суд м. Одеси не міг постановити оскаржувану ухвалу. Крім того, як зазначає апелянт, ОСОБА_2 зверталась з аналогічними заявами про забезпечення позову також і до Малиновського суду м. Одеси, але вони були повернуті заявнику. Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання недійсними правочинів, а при заходах забезпечення позову мова йшла про автомобілі, які належать ОСОБА_1 на праві власності, і з вказаними автомобілями не вчинялось жодних правочинів, пов`язаних з предметом позову ОСОБА_2 . Також, апелянт наголошує, що суд першої інстанції вийшов за межі співмірності заходів забезпечення позову із позовними вимогами, адже вартість автомобілів більша ніж сума про яку вказує ОСОБА_2 у своєму позові. На думку апелянта, ОСОБА_2 подаючи заяву про забезпечення позову не надала належного та допустимого доказу на підтвердження того, що існує будь-яка реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову ОСОБА_2 . Тому, апелянт просить суд скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24.05.2021 року та відмовити в задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову (а.с.31-34).

28.09.2021 від ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Заявник зазначила, що доводи апелянта є безпідставними, саме по собі вчинення правочинів щодо відчуження транспортних засобів свідчить про те, що відповідач має намір вчинити і вже вчиняє недобросовісні дії з метою ухилення в подальшому від виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Також заявник надала до суду копію позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів та стягнення грошових коштів до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Тому ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 було залишено без розгляду клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконфренеції в зв`язку з тим, що подана заява не відповідала вимогам ч. 2 ст. 212 ЦПК України.

Також, 11.08.2022 представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке було відхилено апеляційним судом з огляду на те, що апелянт, як ініціатор процесу на даній стадії, має цікавитися рухом своєї апеляційної скарги, часом та місцем розгляду справи, добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та виконуватися свої процесуальні обов`язки, своєчасно звертатися до суду з будь-якими клопотаннями та заявами, в тому числі про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції та відкладення розгляду справи. Будь-яких поважних причин відкладення розгляду справи, необхідності особистої участі в судовому засіданні сторони чи її представника в клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначалося. З огляду на вказане, оскільки справа тривалий час знаходиться в провадженні апеляційного суду, суд дійшов висновку про відхилення клопотання представника апелянта.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо). Заявник має намір звернутись до суду із позовом про визнання договорів купівлі-продажу та договорів комісії недійсними як фіктивних правочинів та стягнення грошових коштів. Заявник також зазначила, що відповідачами у позові будуть: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Зважаючи на наявність ризиків щодо можливості здійснення переоформлення права власності на автомобілі належні відповідачу, а також, враховуючи зміст заявлених позовних вимог, наведених у клопотанні позивача, дані доводи дають підстави для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви до суду, може призвести до незаконного відчуження рухомого майна, а саме автомобіля марки: JAGUAR S-TYPE, 2005 року виготовлення, 2497 см.куб., та автомобіля марки ВАЗ 21150, 2004 року виготовлення, 1499 см.куб., що в подальшому може ускладнити ефективний захист та поновлення прав заявника, у зв`язку з чим позов необхідно забезпечити шляхом накладення арешту на зазначені транспорті засоби, що передбачено п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

З метою недопущення спричинення значної шкоди заявнику та порушення принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, а також з урахуванням співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, суд дійшов висновку про необхідність вжиття негайних заходів, направлених на ефективний захист оспорюваних прав заявника, за захистом яких він звернувся.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. За ч. 4 цієї статті у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За обставинами даної справи позивач звернулась до суду з заявою про забезпечення позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів та стягнення грошових коштів до подання позовної заяви.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.05.2021 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки: JAGUAR S-TYPE, 2005 року виготовлення, 2497 см.куб., що зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2019 року № 5141/2019/1666560; автомобіль марки ВАЗ 21150, 2004 року виготовлення, 1499 см.куб., що зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2020 року № 5142/2020/2338558 (а.с.23).

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_2 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними та стягнення грошових коштів. Зокрема, визнати недійсними договори купівлі-продажу:

№ 6049/21/013198 від 14.04.2021, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо автомобіля КАМАЗ 53212, 1986 р.в., 14866 см. куб.,

№ 6049/21/013199 від 14.04.2021, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо автомобіля КАМАЗ 53212, 1989 р.в., 10850 см. куб.,

№ 6049/21/013205 від 15.04.2021, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо автомобіля КАМАЗ 53215, 2000 р.в., 10850 см. куб.,

А також стягнути з до ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики на загальну суму 32 000 доларів США та судові витрати.

23.06.2021 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси було відкрито провадження в справі за вказаним позовом.

Враховуючи вище наведене в сукупності, зважаючи на предмет позовних вимог та категорію спору, оскільки предметом позовних вимог, окрім іншого, є вимоги про стягнення грошових коштів на суму 32 000 доларів США, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги. Подання ОСОБА_2 заяв про забезпечення позову до Малиновського районного суду м. Одеси не свідчить про вчинення останньою факту зловживання процесуальними правами, оскільки вказані заяви були повернуті заявнику та в подальшому вона звернулась з заявами до Суворовського районного суду м. Одеси за встановленою підсудністю.

Як було вище зазначено, позивач ОСОБА_2 в подальшому звернулась до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів та стягнення грошових коштів до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (цивільна справа № 523/9891/21). В межах вказаної цивільної справи судом вирішуватиметься спір по суті заявлених вимог, здійснюватиметься перевірка фактичних обставин справи, наданих доказів тощо. На стадії подання заяви про забезпечення позову до звернення до суду з позовною заявою суд обмежується лише перевіркою співмірності заявленого виду забезпечення та позовних вимог. Інші питання по суті спору вирішуються в процесі судового розгляду після подання позовної заяви.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відомостей щодо того, що апелянт ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову матеріали справи не містять та учасниками провадження до суду не подавалися. Тому, апеляційний суд роз`яснює апелянту його право на звернення до суду першої інстанції з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Одночасно апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький