Номер провадження: 22-ц/813/6544/22
Справа № 509/7401/21
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/7401/21

Номер провадження: 22-ц/813/6544/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Гандзій Д.М. 17 січня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 21.12.2018 року у розмірі 11 140,69грн. станом на 08.11.2021 року та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву від 21.12.2018 року, згідно з якою отримала кредит у виді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 46,80% на рік.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (надалі - Умови), які викладені на офіційному сайті АТ «Акцент-Банк» (a-bank.com.ua), складають договір між сторонами про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором позичальник станом на 08.11.2021 рокумає заборгованість в загальному розмірі - 11 140,69грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 7 936,87 грн.; - заборгованість по відсоткам - 3 203,82 грн..

Зважаючи на викладене, Банк звернувся до суду з вищевказаним позовом, заявляючи вимоги про стягнення з боржника ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі - 11 140,69гривень (а. с. 1 3 зворотна сторона).

Разом із позовом Банк надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності Позивача (а. с. 4) та заяву про внесення даних ЄДРПОУ позивача додаткових відомостей про учасника справи при створенні електронної справи у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» (а. с. 4 зворотна сторона).

2.2 Позиція відповідачки у суді першої інстанції

Будучи освідомленою про розгляд справи, ОСОБА_1 не скористалася правом надання відзиву на позов. Відзив на позов не надійшов.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 січня 2022 року вищевказаний позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі - 7 936,87 грн. (заборгованість за кредитом) та судовий збір у сумі 2 270 грн..

Відмовлено в задоволенні решти позову.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Банку та Тарифи розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати штрафів (фіксована частина, процентна складова), зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15).

Таким чином, за наданим позивачем витягом із умов та правил надання банківських послуг між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру процентів, оскільки зазначені складові договору не містять підпису відповідачки.

Разом з тим, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а саме - 7 936,87 грн., тому вони підлягають стягненню (а. с. 30 - 36).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Банк в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам. Просить скасувати рішення суду першої інстанції у вказаній частині. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити зазначені вимоги позову у повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції в оскарженій частині при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) чинним законодавством не встановлено обов`язковість підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір. Приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участі у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписанням типового бланку або типової анкети-заяви. З моменту підписання фізичною особою заяви між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Між сторонами були узгоджені усі істотні умови договору; 2) активація відповідачкою картки та користування картковим рахунком свідчать про укладання сторонами кредитного договору; 3) у підписаному боржником паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» зазначено всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше.

2.6 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

ОСОБА_1 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

22.02.2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти - «вручено 07.04.2022 року».

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі Банком, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони є повідомленими про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.08.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (11 140,69 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

21.12.2018 року відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву від 21.12.2018 року, згідно з якою отримала кредит у виді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 46,80% річних.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (надалі - Умови), які викладені на офіційному сайті АТ «Акцент-Банк» (a-bank.com.ua), складають договір між сторонами про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Проте, відповідачка протягом тривалого часу ухилялася від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачувала Банку кредитні кошти та інші передбачені договором платежі, у зв`язку з чим станом на 08.11.2021 рокумає заборгованість в загальному розмірі - 11 140,69гривень, з яких: - 7 936,87 грн. заборгованість за кредитом; - 3 203,82 грн. - заборгованість по відсоткам.

У встановлений договором термін відповідачка свої зобов`язання не виконала не погасила кредит та відсотки за користування кредитом, що призвело до виникнення перед Банком заборгованості.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

3.3 Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції. Мотиви частково прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Частиною 3статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Банк оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками у розмірі 3 203,82 грн.. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за відсотками.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4 - 5, 12 - 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просить стягнути, зокрема заборгованість за відсотками.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Встановлено, що 21.12.2018 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Акцент-Банк» із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», яку відповідачка власноручно підписала, вказане також не спростовується відповідачкою.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Матеріали справи містять належні докази того, що 21.12.2018 року відповідачка ОСОБА_1 ознайомилась з умовами кредитування, що вбачається з паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» про умови кредитування з урахуванням побажань споживача, який містить інформацію про сплату відсотків за користування кредитним коштами. Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, дійшов неправильного висновку про відмову у вимогах про стягнення заборгованості за відсотками.

Розмір заборгованості по відсоткам, які нарахував Банк, а також факт обізнаності з умовами кредитування щодо сплати відсотків шляхом підписання паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 21.12.2018 року, відповідачка у встановленому законом порядку не спростувала ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

У паспорті споживчого кредиту визначено наступні умови кредитування: - процентна ставка у пільговий період - 0,000001% річних, поза межами пільгового періоду - 46,8% річних для картки Універсальна, - 44,4% річних для картки Універсальна Голд. Процентна ставка при не виконанні зобов`язань щодо повернення кредиту -7,8% у місяць для картки Універсальна, - 7,4% у місяць для картки Універсальна Голд.

Наданий паспорт споживчого кредиту за формою та змістовним доповненням відповідає вимогам, які до нього ставляться у Законі №1734-VIII. Тобто, сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору позики (кредиту): - погодили строк дії, умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань, тощо. На вказане суд першої інстанції уваги не звернув. Заперечень щодо підписання вказаного паспорту відповідачкою не надано. Підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування, про що зазначено у постановах Верховного суду від 04.11.2020 року по справі № 534/1072/18-ц, від 20.10.2020 року по справі № 456/3643/17, від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 року по справі № 355/1091/17).

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заборгованість за процентами за весь період нараховувалася саме за визначеними паспортом споживчого кредиту ставками.

Згідно з наданим банком до суду розрахунком заборгованість відповідачки за кредитним договором б/н від 21.12.2018 року, станом на 08.11.2021 року складає - 11 140,69 грн., з яких 7 936,87 грн. заборгованості за кредитом та 3 203,82 грн. - заборгованості по відсоткам.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови Банку в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового судового рішення про задоволення позову Банка щодо стягнення заборгованості за відсотками.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Банку є доведеними, а тому її треба задовольнити.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови Банку в позовних вимогах про стягнення відсотків не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у вказаній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за відсотками.

3.5 Остаточний розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно остаточно здійснити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді першої інстанції - 2 270 грн. (а. с. 21), в апеляційній інстанції - 3 405 грн., разом - 5 675 грн..

3.6 Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 січня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості по процентам та стягнення судового збору скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, МФО №307770, місцерозташування - вул. Батумська, 11, м. Дніпро) заборгованість по відсоткам за кредитним договором б/н від 21.12.2018 року у розмірі - 3 203 (три тисячі двісті три) гривні 82 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, МФО №307770, місцерозташування - вул. Батумська, 11, м. Дніпро) судовий збір у розмірі 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе