ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5522/22 Справа № 215/936/20 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 212/1561/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне підприємство «Придніпровська паливно-енергетична компанія»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2022 року, яке ухвалено суддею Лиходєдовим А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 червня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія» (далі ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, в обґрунтування якого зазначив, що в період з 20.06.2006 року по 14.10.2013 року він працював у відповідача машиністом землесосного плавучого несамохідного снаряду.

Протягом 7 років 4 місяців, працюючи на підприємстві відповідача, він перебував у шкідливих умовах праці.

Позивач перебуває на обліку у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з 21.01.2015 року, має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, яке отримане 28.11.2014 року, йому була призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати працездатності.

Висновком МСЕК від 27.01.2015 року позивачу встановлено стійку втрату працездатності 20% з повторним оглядом та хронічне професійне захворювання: ХОЗЛ першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої другої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня.

В акті від 28.11.2014 року розслідування причин виникнення професійного захворювання зазначено, що працюючи на дільниці «Північний ГЗК» машиністом землесосного плавучого несамохідного снаряду, виконував роботи з керуванням земснарядом по перекачуванні пульпи з шламовідстійника по трубопроводам.

Причиною професійного захворювання зазначено аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину пилу від 10% до 70% - 3, 26 при гранично допустимій до 2,0.

Після останнього переогляду позивачу була встановлена втрата професійної працездатності 25% з 20.01.2020 року до 01.02.2023 року.

Позивач зауважив, що з вини підприємства відповідача, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушенням нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 83 000 грн., яку просив стягнути з відповідача не свою користь.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів.

Стягнуто з ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 2 102 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення в повному обсязі його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта судом не повністю було враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки у нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями, психологічного дискомфорту, порушення душевної рівноваги.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 20.06.2006 року до 14.10.2013 року машиністом землесосного плавучого несамоходного снаряда (а.с.9-11).

Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: - аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в концентраціях, позивач отрмав прфесійне захворювання.

Висновком МСЕК від 27.01.2015 року позивачу встановлено стійку втрату працездатності 20% з повторним оглядом та хронічне професійне захворювання: ХОЗЛ першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої другої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня.

Після останнього переогляду, висновком МСЕК від 28.01.2020 року позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності з 20.01.2020 року до 01.02.2023 року (а.с.18,19).

Із п. 14 дослідженого Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 28.11.2014 року слідує, що позивачу встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої другої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеня (а.с.13-14).

Як вбачається з п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 28.11.2014 року, причиною виникнення професійних захворювань позивача є стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів є: аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину пилу від 10% до 70% - 3, 26 при гранично допустимій до 2,0 (а.с.14).

Із п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що працюючи на дільниці «Півн ГЗК» машиністом землесосного плавучого несамохідного снаряду, виконував роботи з керуванням земснарядом по перекачуванні пульпи з шламовідстійника по трубопроводам (а.с.13 зв.).

У п. 19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вказано, що у зв`язку із закінченням роботи ОСОБА_1 в ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» 14.10.2013 р., конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання встановити неможливо (а.с.14).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позивачем позовних вимог та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і воно пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, ст. 173 КЗпП, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди та погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 28.11.2014 року, причиною виникнення професійних захворювань позивача є стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів є: аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину пилу від 10% до 70% - 3, 26 при гранично допустимій до 2,0 (а.с.14).

Із п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слідує, що працюючи на дільниці «Півн ГЗК» машиністом землесосного плавучого несамохідного снаряду, виконував роботи з керуванням земснарядом по перекачуванні пульпи з шламовідстійника по трубопроводам (а.с.13 зв.).

У п. 19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вказано, що у зв`язку із закінченням роботи ОСОБА_1 в ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» 14.10.2013 р., конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання встановити неможливо (а.с.14).

Отже, роботодавець ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія», під час роботи позивача на своєму підприємстві, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача протягом 7 років 4 місяців, відсоток втрати позивачем професійної працездатності первинно - 20 %, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, встановлення третьої групи інвалідності безстроково, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2022 року.

Головуючий:

Судді: