24.08.2022 Справа № 469/1418/19
2/469/88/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2022 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Державне підприємство "Очаківське лісомисливське господарство", про державної реєстрації права власності на нерухоме майно, зобов"язання знести фундамент дачного будинку, -
в с т а н о в и в:
16 грудня 2019 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням заяви від 22 лютого 2022 року про зміну предмета позову, просив :
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на дачний будинок загальною площею 15,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (запис № 22671562 від 26 вересня 2017 року);
- стягнути з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір за подачу позову.
Kpiм того, оформлення ОСОБА_1 права власностi на дачний будинок вiдбувалось на пiдставi очевидного зловживання ним своїми цивiльними правами, оскільки він, знаючи про iснування спору щодо законності отримання ним земельної дiлянки у власнiсть, та належність її до земель державного лiсового фонду, якi перебувають у межах прибережноi захисної смуги Чорного моря, попри наявнiсть ухвали Березанського районного суду Миколаївської областi у справi №469/720/17 про заборону вчиняти певнi дii щодо спiрної дiлянки, свiдомо усупереч вимогам ч.3 ст.13 ЦК України вчинив незаконнi дiї щодо будiвництва та подальшого оформлення права власностi на об`єкт нepyxoмocтi.
13 січня 2020 року судом відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також задоволено заяву прокурора про забезпечення позову: накладено арешт на спірний дачний будинок та заборонено органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цього дачного будинку; заборонено Управлінню ДАБІ у Миколаївській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва об`єктів нерухомості на спірній земельній ділянці та заборонено ОСОБА_1 укладати договори, вчиняти інші правочини щодо вказаного дачного будинку, а також проводити будь-які будівельні роботи щодо нього.
Ухвалою суду від 23 червня 2021 року залучено Миколаївську районну державну адміністрацію до участі у справі як правонаступника позивача Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області.
У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на викладені у заявах по суті справи обставини; проти постановлення заочного рішення по справі не заперечувала.
Представник позивача Миколаївської районної державної адміністрації, відповідач ОСОБА_1 та представник третьої особи Державного підприємства "Очаківське лісомисливське господарство" у судові засідання декілька разів не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток та повідомлень, а також телефонограмами.
Зі згоди прокурора суд постановив ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Встановлені судом обставини з посиланням на докази, що їх підтверджують.
Надана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка розташована на території урочища «Коблеве» Березанського району Миколаївської області, квартал 35 виділ 2, тобто на території, що відносилась до земель державного лісового фонду, вилучених у ДП "Очаківське ЛМГ" рішенням Коблівської сільської ради № 19 від 19 вересня 2012 року, що підтверджено повідомленнями ВО "Укрдержліспроект" (а.с.23).
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року у справі №915/518/16, ухваленим за позовом керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України, Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства до Коблівської сільської ради, третя особа без самостійних вимог ДП "Очаківське лісомисливське господарство", позовні вимоги прокурора задоволено, визнано незаконним та скасовано п.1 рішення Коблівської сільської ради Березанського району від 19 вересня 2012 року № 19 "Про вилучення земельної ділянки та переведення до земель запасу" про вилучення у ДП "Очаківський ЛМГ" земельних ділянок загальною площею 17,2 га та переведення до земель запасу Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області в межах населеного пункту с.Коблеве (а.с.24-27).
Таким чином, ДП "Очаківське ЛМГ" є постійним користувачем земельної ділянки, у складі якої знаходиться земельна ділянка, надана ОСОБА_1
25 травня 2017 року Березанським районним судом Миколаївської області відкрито провадження у цивільній справі № 469/720/17 за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області та ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство» про визнання незаконними та скасування пунктів рішення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, витребування земельної ділянки (а.с.20)
Підставою для пред`явлення вказаного позову є порушення Коблівською сільською радою вимог законодавства при наданні безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки рекреаційного призначення для індивідуального дачного будівництва, яка віднесена до земель державного лісового фонду, знаходиться у межах прибережної захисної смуги Чорного моря та відповідно до законодавства не може передаватися у приватну власність.
Станом на жовтень 2016 року на вказаній земельній ділянці будівельні матеріали, споруди, нерухомі об"єкти тощо були відсутні (а.с.30), у базах даних зареєстрованих Управлінням ДАБІ документів дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відсутні записи щодо об`єктів будівництва, розташованих у с. Коблеве Березанського району, замовником яких є ОСОБА_1 (а.с.31).
Згідно із повідомленням Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації, спірна земельна ділянка розташована на території рекреаційних закладів відповідно до Генерального плану с. Коблеве, затвердженого рішенням Коблівської сільської ради від 16 грудня 2014 року № 28 (а.с.28).
Надана відповідачу ОСОБА_1 у власність земельна ділянка розташована на відстані від урізу води Чорного моря: до південної межі 1-1,081 км, до північної межі 1-1,131 км, що підтверджується інформаційною довідкою відділу у Березанському районі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області (а.с.32-33).
З повідомлення Березанської РДА від 05 вересня 2019 року вбачається, що відділом ЖКГ, архітектури та інфраструктури Березанської РДА будівельний паспорт 113 від 22 квітня 2017 року ОСОБА_1 не видавався (а.с.38).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Пунктом 9 частини 1 статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що забудова територій фізичними особами (поряд з іншими суб"єетами) передбачає збереження, створення та відновлення рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих територій та об"єктів, ландшафтів, лісів, парків, скверів, окремих зелених насаджень.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Частиною четвертою статті 375 ЦК України встановлено, що право власника на забудове здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
За частиною 4 статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ч.2 ст.48 Закону України "Про охорону земель" право на забудову земельної ділянки реалізовується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Як встановлено судом, можливість розміщення об"єктів індивідуального дачного будівництва не передбачена Генеральним планом с.Коблеве та здійснення такого будівництва у трикілометровій зоні узбережжя Азовського і Чорного морів заборонене пунктом 10.17 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень".
Отже, будівництво відповідачем дачного будинку грубо порушує вимоги містобудівного законодавства.
Згідно зі ст.5 Лісового кодексу України (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.
Відповідно до ст.56 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.
Законодавством України взагалі не передбачено можливість індивідуального дачного будівництва на землях державного лісового фонду, тому здійснення відповідачем будівництва індивідуального дачного будинку на землях державного лісового фонду та, відповідно, оформлення на нього права власності протирічить законодавству.
Відповідно до статті 58 Земельного кодексу України та статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води (частина п`ята статті 88 ВК України, абзац четвертий пункту 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173 (далі - Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів)).
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності і можуть використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).
Як встановлено судом, земельна ділянка, на якій відповідачем здійснювалось індивідуальне дачне будівництво, розміщена у межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому на неї поширюються встановлені законодавством обмеження, у тому числі щодо заборони будівництва індивідуальних дачних будинків.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, який складається з текстових і графічних матеріалів.
Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Крім того, свідоме здійснення відповідачем дій щодо будівництва та подальшого оформлення права власності на об"єкт нерухомості під час розгляду судом спору щодо законності отримання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, на якій здійснено будівництво, про існування якого відповідач був обізнаний, свідчить, на думку суду, про зловживання відповідачем своїми правами усупереч ч.3 ст.13 ЦК України.
Згідно з ч.6 ст.13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п"ятою цієї статті, суд може зобов"язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). За рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).
За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).
Оскільки будівництво спірного об"єкта здійснене відповідачем усупереч вимогам лісового, земельного, водного та містобудівного законодавства, з порушенням вимог державних будівельних норм, стандартів та правил, відповідач не набув права власності на дачний будинок у визначений законом спосіб, як того вимагає ст.328 ЦК України.
Пунктом першим частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Отже, державна реєстрація нерухомого майна визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Зі змісту вказаних положень Закону, ст.ст.179, 181-182 ЦК України випливає, що нерухоме майно, зареєстроване у встановленому державою порядку, з відповідними фізичними та геопросторовими характеристиками, має фактично існувати та бути предметом матеріального світу.
Як встановлено судом, дачний будинок, на який за відповідачем зареєстроване право власності, фізично не існує, наявний лише фундамент будівлі, а тому правові підстави для запису про право власності відсутні.
Згідно з ч.3 cт.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
З урахуванням приписів вказаної статті, враховуючи, що право власності відповідача стосується дачного будинку, який фактично не існує та при будівництві якого допущені вказані вище порушення законодавства, та зареєстроване на підставі скасованої декларації про готовність об"єкта до експлуатації, тобто за відсутності підстав для реєстрації, ефективним способом судового захисту порушених прав та інтересів позивача є судове рішення про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно за відповідачем.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно.
Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
З урахуванням нерозривного зв"язку земельної ділянки та здісненого на ній будівництва захист інтересів власника у цих правовідносинах викликає покладення на відповідача обов"язку знести існуючий фундамент дачного будинку як незаконно побудованого на земельній ділянці.
Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь прокуратури сплачені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на дачний будинок загальною площею 15.4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (запис № 22671562 від 26.09.2017).
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: