КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5251/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Київ

Справа № 759/17741/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року, постановлену у складі судді Журибеди О.М.,про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

28 вересня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та заборонити іншим особам вчиняти будь які дії щодо вказаної частки квартири до вирішення спору по суті.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року заяву задоволено частково.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до розгляду справи по суті.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права в частині недотримання заявником вимог статті 151 ЦПК України.

Вказує, що заявником не зазначено пропозиції щодо зустрічного забезпечення. Судом не наведено аргументів щодо того, що накладення арешту в даному конкретному випадку є обґрунтованим. Також, не зазначено, яким саме чином виконання рішення суду може бути утруднено. Крім того, суд не навів належного обґрунтування обраному способу забезпечення, наклавши арешт на 1/5 частину квартири, не врахував вартість даного майна та його співмірність із заявленою ціною позову.

В судове засідання учасники справи не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 29 липня 2022 року засобами електронного зв`язку подав до суду заяву про відкладення розгляду справи за сімейними обставинами.

Проте конкретних причин неявки представник відповідача не зазначив та будь-яких доказів на підтвердження неможливості прибути в судове засідання до заяви додано не було.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 засобами електронного зв`язку подав до суду повідомлення про неможливість бути присутнім у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи положення вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

З виділених матеріалів справи вбачається, що у серпні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 280 335 грн. та моральної шкоди 20 000 грн., а всього 300 335 грн., а також судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.03.2021 року близько 14 год. 33 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ» р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 . Згідно з постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08.06.2021 року у справі № 759/11088/21 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено ПрАТ «УАСК «АСКА» згідно з полісом №201857231. На замовлення ПрАТ «УАСК «АСКА» проведено оцінку вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_3 , як власнику транспортного засобу «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_4 . Оцінка вартості матеріального збитку, завданого позивачу, проведена ПП «Галавтоекспертиза», за результатами якої 04.05.2021 складений Звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 04С/04/21 та встановлено ринкову вартість автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_4 на момент пошкодження, яка складає 408 835,00 грн.

Також визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_4 , яка більше, ніж у 2 рази перевищує ринкову вартість даного авто на момент пошкодження і складає 862 482.12 грн. ПрАТ «УАСК «АСКА» було перераховано на рахунок ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 128 000 грн.

Однак, як вбачається зі Звіту ПП «Галавтоекспертиза» № 04С/04/21 від 04.05.2021 власнику автомобіля «Volkswagen Transporter» завдано матеріальні збитки на суму 408 835 грн. Отже, ОСОБА_3 завдано значно більші збитки знищенням автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування. На сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 280 335 грн. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою суду, вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження (знищення) транспортного засобу, підтверджені належним чином, страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені витрати, вважає, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 280 335 грн.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач посилається на те, що предметом спору у цій справі є визначення розміру відшкодування завданої майнової (матеріальної) шкоди у сумі 280 335 грн. та моральної шкоди у сумі 20 000 грн., а всього 300 335 грн. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.06.2013 року № 92, виданого Гореницькою сільською радою, як органом приватизації. Відповідач не надавала жодної допомоги як на місці ДТП, так і в подальшому, не цікавилась матеріальним та психологічним станом позивача, з чого слідує, що вона не бажає відшкодовувати в добровільному порядку завдану шкоду, а тому невжиття заходів забезпечення позову може привести до відчуження нею 1/5 частини вищевказаної квартири на користь третіх осіб, що утруднить чи зробить неможливість виконання рішення суду та істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилаючись на загальні вимоги, що регулюють порядок забезпечення позову, зокрема, ст. 149 ЦПК України, ч.ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, зазначив, що звертаючись до суду з вказаною заявою, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність ризиків вчинення будь-яких дій іншими особами з боку відповідачів. При цьому, суд першої інстанції, посилаючись на ч. 7 ст. 153 ЦПК України, зазначив, що станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заяву необхідно задовольнити частково.

З висновками суду про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову колегія суддів погоджується.

Проте задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, судом першої інстанції в порушення ч.3 ст. 260 ЦПК України не мотивовано необхідність вжиття відповідних заходів, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірні утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Вмотивованість судових рішень, до яких віднесені і ухвали суду, є загальною вимогою національного законодавства (статті 260 та 263 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦПК України, в мотивувальній частині ухвали суду має бути зазначено мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Оскільки суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів переконливих підстав необхідності вжиття заходів забезпечення позову, то доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а тому оскаржувана ухвала підлягає зміні, з викладенням мотивувальної частини ухвали в редакції цієї постанови.

Встановивши, що предметом даного позову є відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.03.2021 року та що розмір визначеної позивачем шкоди є значним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на 1/5 частину квартири, що належить відповідачу, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

З огляду на викладене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу, є співмірним із заявленими позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Отже, суд апеляційної інстанції, перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, застосованих судом першої інстанції, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звертається до суду, так як можливе відчуження нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності заходу забезпечення позову із позовними вимогами, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем заявлено позов про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди на загальну суму 300 335 грн., розмір якої є значним, а тому застосований судом спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/5 частину квартири, що належить на праві власності відповідачу, відповідає пред`явленим позовним вимогам та є співмірним.

Оскільки відповідач, як власник нерухомого майна, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть в подальшому утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Отже, припущення позивача щодо відчуження частини квартири на користь третіх осіб, на що він посилається в заяві про забезпечення позову, є виправданими, оскільки власник нерухомого майна може вчинити у будь-який час дії щодо його відчуження і такі дії не потребують значного часу. Крім того, метою забезпечення позову є саме попередження недобросовісних дій відповідача.

Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не зазначено пропозиції зустрічного забезпечення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обраний спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди відповідачу, а також відсутні обставини, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, а тому немає підстав для зустрічного забезпечення позову.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися майном до виконання рішення суду в разі задоволення позову, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє.

Згідно з ч.4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року - змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.