Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6685/16-ц
Номер провадження2/711/241/17
РІШЕННЯ
4 грудня 2017 Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді - Кондрацької Н.М.
при секретарі - Мелещенко О.В., Запорожець Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна набутого у шлюбі спільним майном подружжя, визнання права власності на його частину,-
До Придніпровського районного суду м. Черкаси звернулась з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна набутого в шлюбі спільним майном подружжя, визнання права власності на його частину.
У позовній заяві зазначає, що з 25.09.2004 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Шлюб розірваний за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси 27.11.2015. Від шлюбу сторони мають спільних дітей ОСОБА_3 , 2007 року народження та ОСОБА_4 , 2010 року народження.
За період шлюбу, для спільного проживання сторонами за договором купівлі-продажу, посвідченого 25.10.2011 приватним нотаріусом Романій Н.В., була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .
На день придбання вартість квартири становила 274950 грн. Договір був оформлений на відповідача ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.10.2011.
На час подання позову у квартирі зареєстровані сторони та їх діти. Сторони спільного господарства не ведуть.
Останнім часом у сторін виникли сварки з приводу житла. Відповідач не визнає права на частку квартири позивача.
Від відповідача надходять погрози щодо продажу квартири, що передбачає виселення позивача та дітей з неї.
Зазначає, що між сторонами не укладався шлюбний договір та угоди щодо майна, яке є особистою власністю подружжя або за якою позивач відмовлялась від частки належного майна або отримання компенсації.
Просить визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 правло власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що квартира придбана за спільні кошти сторін, які на той час перебували у шлюбі.
Представник відповідача ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 заперечували щодо задоволення позову. Зауважили, що обставини позову не доведені, кошти, за які була придбана квартира не були спільним майном подружжя. Так, на момент придбання квартири позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Доходи у подружжя були різні, більша частина коштів була відповідача.
Заслухавши пояснення представника позивача, доводи відповідача та його представника, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
25.09.2004 між сторонами було укладено шлюб, який відповідно до копії рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.11.2015 розірвано.
Під час шлюбу та відповідно до договору купівлі-продажу від 25.10.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлобуд- інвест-К» у особі директора Філатова І.В. та ОСОБА_2 , останнім було придбано квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.04.2017 ОСОБА_2 відмовлено у позові до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 .
У даному рішенні суд звернув увагу на наступне та зазначив, що «… у розглядуваній справі позивачем ОСОБА_2 не доведено, що спірна квартира придбана за його особисті кошти та є його особистою приватною власністю.
Так, позивач стверджував, що грошові кошти в сумі 300 тисяч гривень позичені йому на придбання квартири ОСОБА_7 отримала після закриття депозитних вкладів у ПАТ КБ «ПриватБанк». З метою підтвердження вказаного факту позивач надав суду Довідку Банку від 02.02.2016 року про те, що ОСОБА_7 у 2011 року були закриті наступні депозитні вклади у ПАТ КБ «ПриватБанк», - 28.07.2011 року закрито «Депозитний вклад проценти щомісячно 12 місяців» в сумі 101359,83 гривень; 30.08.2011 року закрито вклад «Стандарт 1 місяць» в сумі 100554, 99 гривень; 03.10.2011 року закрито вклад «Стандарт 1 місяць» в сумі 100557,95 гривень (а.с. 7 зв.).
Із назви депозитних вкладів закритих у серпні та жовтні 2011 року «Стандарт 1 місяць» вбачається, що строк їх дії становив 1 місяць. Таким чином кожен із наведених у довідці Банку депозитних вкладів ОСОБА_7 існував в окремий період, а отже надана суду довідка від 02.02.2016 року підтверджує наявність у ОСОБА_7 6 станом на 03.10.2011 року грошових коштів в сумі 100557,95 гривень, а не 300000 гривень.
Крім того суд враховує, що ОСОБА_2 вважаючи, що спірна квартира придбається за його особисті кошти та стає його особистою приватною власністю, міг наполягати на тому, щоб відповідні відомості про це були зазначені в тексті Договору купівлі-продажу від 25.10.2011 року, однак вказаний договір не містить жодних відомостей про такі обставини. При тому, що згідно п. 10 Договору нотаріус роз`яснив його сторонам як статтю 59 СК України «Здійснення дружиною, чоловіком права особистої приватної власності» так і статтю 65 СК України «Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя».
Натомість відповідно до п.9 Договор у купівлі-продажу квартири, - сторони підтверджують, що дружина покупця (тобто ОСОБА_1 ) згодна з укладенням цього договору, про що нотаріусом 25.10.2011 року посвідчена відповідна заява ОСОБА_1 .
Не надаючи юридичну оцінку дійсності Договору позики грошей на який посилався ОСОБА_2 , оскільки такі позовні вимоги не були предметом судового розгляду у даній справі, суд в той же час вважає за необхідне зазначити, що використання при купівлі квартири коштів отриманих у позику одним із подружжя, не свідчить про те, що така квартира автоматично стає його особистою приватною власністю.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в інтересах не лише ОСОБА_2 , а всієї сім`ї на той час подружжя ОСОБА_8 .
За таких обставин судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 »
Дане рішення ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27.07.2017 було залишено без змін.
Отже, судами вже надавалось оцінка тим доказам, на які нині посилається відповідач, а саме існування у ОСОБА_7 грошових коштів, надання їх у подальшому у борг ОСОБА_2 та на які останнім у подальшому було придбану спірну квартиру, як на ту обставину, що виключає можливість визнання квартири спільним майном подружжя та її поділ.
Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким, чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою право власності - на 1/2 частину вказаного майна.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.
Керуючись ст. ст.60,69,70,72 СК України, ст.ст.12,13,76,77,78,80,81,141, 263, 265, 273, 354, ЦП України , ст. ст.15,16, ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна набутого у шлюбі спільним майном подружжя, визнання права власності на його частину задоволити.
Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги у десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий: Н. М. Кондрацька