№ 207/5730/21
№ 2/207/102/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

22 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок належить на праві власності її сину ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Дербіною Р.Є. На частині присадибної земельної ділянки, її домогосподарства, сусіди, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 що володіють будинком і земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , встановили огорожу проігнорувавши терасні уступи і установлені металеві кілки, які знаходились там з моменту купівлі її сином цього домогосподарства в 2008році.

Позивачка зазначила, що в публічній кадастровій карті України така ділянка існує під номером :04:002:0023. Технічна документація виконана ТОВ "АВАЛОН-БІЗНЕС КОНСАЛТИНГ", Державний кадастровий реєстратор - ОСОБА_5 . Складовою частиною технічної документації є акт погодження меж земельної ділянки і встановлення межових знаків з користувачами сусідніх ділянок. Ні позивачка, ні її син меж не погоджували, більше того роботи на місцевості проводились таємно. Отже погодження і підписи в технічній документації можуть бути тільки підробленими.

Позивачка була вимушена скористатись послугами адвокатської фірми «Бастіон Права». На запит адвоката в відділення Держгеокадастру були одержані технічна документація із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянці України ОСОБА_6 . Цю земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_2 вона одержала в спадок від померлих батьків в судовому порядку. З технічної документацій випливає що ОСОБА_6 присвоїла земельній ділянці виділеній для будівництва і обслуговування жилого будинку кадастровий номер 1210000:04:002:0012 в серпні 2011року. Законодавець, прогнозуючи «сусідські війни» за землю передбачив в складі технічної документації акт визначення та узгодження меж земельної ділянки. Такий акт є невід`ємною складовою технічної документації і без нього присвоєння кадастрового номера і приватизація земельної ділянки відбутися не може. З технічної документації ОСОБА_6 випливає, що син позивачки ОСОБА_4 , який є власником суміжної ділянки, погодив межі земельної ділянки. Але ні її син, ні вона ніяких актів нікому не погоджували. Підпис її сина є підробленим. Підписи підробили для того щоб захопити частину суміжної земельної ділянки. Якщо порівняти план земельної ділянки з кадастровим планом на плані земельної ділянки: ширина по лінії 1-2 18,1 м. а по кадастровому номеру 19,23 м.; по лінії 3-4 в плані земельної ділянки 16,4 м., а по кадастровому номеру 16.96 м. Таким чином захоплено 43 кв.м земельної ділянки сина позивачки.

Будинок з присадибною ділянкою був проданий молодій сім`ї, які проживали в цьому будинку. 20.12.2020р. будинок з присадибною ділянкою був придбаний ОСОБА_3 . З переписки адвоката з відділенням Держгеокадастру слідує що технічна документація на приватизацію земельної ділянки була виготовлена на ім`я ОСОБА_2 ТОВ «Авалон Бізнес Консалтинг». Відділення №1 Держгеокадастру в м. Кам`янське не одержувало технічну документацію. Однак ТОВ «Авалон Бізнес Консалтинг» на запит адвоката видало цифрову копію Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, з якого вбачається, що 01.09.2020 року був складений акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання власнику земельної ділянки АДРЕСА_2 ОСОБА_2 . З акту випливає, що ОСОБА_4 знову погодив акт. Позивачка в своїй позовній заяві наголосила, що ні вона, ні її син ОСОБА_4 нікому ніколи не погоджували ніяких меж. Підроблені документи ОСОБА_6 повторно були підроблені ОСОБА_2 . Позивачкою була замовлена технічна експертиза меж земельної ділянки в ДПІ «Дніпродзержинськцивільпроект» з якого вбачається, що під час присвоєння кадастрового номера присадибній ділянці 1210000:04:002:0012 було прихоплено 0,4 сотки площі сусідньої присадибної ділянки, а встановлена огорожа взагалі довільно, на розсуд ОСОБА_2 , на земельній ділянці її сина прихопивши, при цьому, 1,2 сот.

Весь цей час ні позивачка, ні її син не здогадувались про роботи, що ведуться на їх присадибній ділянці, тому позивачка була вимушена звернусь до суду з даним позовом.

В наданій до суду письмовій заяві позивачка ОСОБА_1 зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, просить розглянути справу без її участі.

Від відповідачки ОСОБА_3 до суду надійшли письмове клопотання, в якому вона зазначила, що вона є власницею будинку та земельної ділянки (приватизованої), яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та належить їй на праві приватної власності на підставі договору-дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченко С.Ю. Заперечує проти задоволення позовних вимоги, просить справу розглядати без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи, про поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Дербіною Р.Є., ОСОБА_4 у формі приватної власності належить будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (арк.с. 14), що також підтверджується копією Витяга про реєстрацію права власності на нерухоме майно (арк.с. 13). Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту (арк.с. 84-85).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень частини першої статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частиною другою статті 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з статтею 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст. 8 Закону України "Про землеустрій" регулювання у сфері землеустрою здійснюють в тому числі органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у межах повноважень, встановлених законом; одним з видів документації з землеустрою є згідно ст. 25 п. и) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки; ст. 21 встановлено, що організацію і планування землеустрою на загальнодержавному і місцевому рівнях здійснюють в тому числі органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених Конституцією України, цим Законом та іншими законами України; згідно ст. 26 замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до глави 23 ЦК України громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

Суд зазначає, що позивач не виконала свого процесуального обов`язку та не надала жодних доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги. Навпаки, в ході судового розгляду справи судом здобуті докази, які встановлюють, що позивачка не надала жодного доказу того, щодо належності їй на праві власності спірної земельної ділянки та її право на володіння та користування об`єктом нерухомості. Також суд зазначає, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України.

Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення її прав. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При поданні позову до суду ОСОБА_1 не надала жодних доказів в підтвердження своїх позовних вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 380, 383 ЦК України, ст. ст. 125, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 83, 84, 141, 259, 263 265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп., покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Погребняк Т.Ю.