Справа № 177/2200/14-ц
Провадження № 2/177/103/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 серпня 2022 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі:

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, яку уточнив та в обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що між відповідачем ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 30.05.2006 року був укладений договір про надання споживчого кредиту №1, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 59 890,00 грн. зі сплатою 15,5% річних на строк до 27.05.2011 року. З метою забезпечення належного виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, банк та відповідач ОСОБА_2 уклали договір поруки №1 від 30.05.2006 року.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року по справі №2-541/2010 стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №1 від 30 травня 2006 року в сумі 32 665,04 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк». На виконання рішення видано виконавчі листи. Вказане рішення не виконано належним чином.

08.12.2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УКРСИББАНК» відступило ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», а ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №1 від 30.05.2006 та договором поруки №1 від 30.05.2006 року. Таким чином, ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ПАТ «УКРСИББАНК» втратив такі права.

09.11.2018 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №952/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №1 від 30.05.2006 та Договором поруки №1 від 30.05.2006 року. Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» втратив такі права.

Вказує, що відповідачами построчено грошове зобов`язання по поверненню коштів за рішенням суду від 14.01.2010, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Так, згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 14.01.2010 за кредитним договором №1 від 30.05.2006, заборгованість становить 32665,00 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 29414,20 грн.; заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом з 01.10.2009 по 31.12.2009 в розмірі 1612,81 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 14.01.2009 по 14.01.2010 в розмірі 1425,05; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом з 14.01.2009 по 14.01.2010 в розмірі 212,98 грн.

Оскільки, відповідачами рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04.08.2010 не виконано, тому розрахунок заборгованості про стягнення 3% річних та інфляційних втрати проведено на суму 29414,20 грн. За період з 16.11.2018 по 16.11.2021 і складає: 3% річних- 2649,79 грн. та інфляційні втрати 5727,88 грн., а всього 8377,58 грн., які представник позивача просить стягнути з відповідачів солідарно. Також просить стягнути з відповідачів солідарно витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. та витрати понесені на сплату судового збору, в рівних часинах.

30.06.2022 представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надав пояснення на уточнену позовну заяву, в яких з позовними вимогами не погодився, вказуючи на те, що уточнена позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал» є фактично поданням окремого позову із іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви як зміни позовних вимог, оскільки первинні вимоги позивача (підставою позову) у позовній заяві, є неналежне виконання умов кредитного договору № 1 від 30.05.2006 року в частині повернення тіла кредиту й процентів за користування ним, а в уточнених вимогах такими обставинами є прострочення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у ТОВ «Вердикт Капітал» виникло право вимагати стягнення сум за статтею 625 ЦК України. Вважає, що змінився й предмет позову із стягнення тіла й процентів за кредитом за рахунок вартості предмета іпотеки на стягнення 3 % річних від простроченої суми та індексу інфляції за час прострочення грошового зобов`язання.

Щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу понесену відповідачем під час розгляду справи, вказував, що згідно платіжного доручення ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило на користь адвокатського об`єднання «Лігал Ассісганс» грошові кошти в розмірі 200 000 грн., з призначенням платежу надання правової допомоги згідно договору №05-03/2021 від 05.03.2021 року. Сума за цім дорученням 200 000 грн. не відповідає сумі 20 тисяч гривень визначеній в заявці про надання правових послуг від №39 та акту прийому-передачі виконаних робіт. Отже, вважає, що надане платіжне доручення на 200 000 грн., не свідчить про оплату витрат на професійну правничу допомогу, загальна сума яких складає 20 000 грн., пов`язану саме з розглядом вказаної справи.

Крім того, вказував, що сума в розмірі 20000 грн., яку просить стягнути представник позивача є неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг. Вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг (а.с. 82-83 Том 2).

Представник позивача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» - Бурдюг Т.В. правом на участь в судовому засіданні не скористалася, надала заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності представника позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі (а.с. 92 Том 2).

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечують (а.с. 86 Том 2).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не надав (а.с. 74 Том 2).

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 травня 2006 року між АКІБ «УКСИББАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 59 890, 00 грн. на умовах слати за користування кредитом 15,5 % річних на строк з 30 травня 2006 по 27 травня 2011 року (а.с. 6-11Том 1).

За умовами кредитного договору, Позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати на користь Банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості (а.с. 12-13 Том 1) з 01 по 05 число (включно) кожного місяця шляхом внесення коштів на рахунок, вказаний п. 1.3.4 договору, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків.

В забезпечення усіх грошових зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 1 від 30.05.2006 року між Акціонерним інноваційним комерційним банком «УКРСИББАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК» та відповідачем - ОСОБА_2 , 30.05.2006 року укладено Договір поруки № 1 (а.с. 14-15Том 1).

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки відповідач ОСОБА_2 як поручитель, поручається за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли за договором про надання споживчого кредиту № 1 від 30.05.2006 року.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року, оригінал якого міститься в матеріалах цивільної справи №2-541/2010, стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №1 від 30 травня 2006 року в сумі 32 665,04 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», (а.с.89-90 Том 2).

08.12.2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УКРСИББАНК» відступило ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», а ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №1 від 30.05.2006 та договором поруки №1 від 30.05.2006 року (а.с. 32-35 Том 1).

09.11.2018 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №952/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №1 від 30.05.2006 та договором поруки №1 від 30.05.2006 року (а.с. 17-19 т.2). Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділено правом грошової вимоги до відповідачів по кредитному договору № 1 від 30.05.2006 року.

Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачами построчено грошове зобов`язання по поверненню коштів за рішенням суду від 14.01.2010, про що зазначав позивач та не заперечили відповідачі.

Як вбачається з копії довідки-розрахунку, оригінал якої міститься в матеріалах цивільної справи № 2-541/10 заборгованості за кредитом станом на 14.01.2010 за кредитним договором №1 від 30.05.2006 становила 32665,00 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 29414,20 грн.; заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом з 01.10.2009 по 31.12.2009 в розмірі 1612,81 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 14.01.2009 по 14.01.2010 в розмірі 1425,05; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом з 14.01.2009 по 14.01.2010 в розмірі 212,98 грн. (а.с. 91).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судових рішень про стягнення суми боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, які боржники не виконали, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін.

У відповідності до положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З постанов Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц вбачається, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що позивач скористався правом звернення з вимогою про повернення кредиту, звернувшись у 2010 році до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року (а.с. 89-90 Том 2), але відповідачі рішення суду не виконали, заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 29414,20 грн. не сплатили, у зв`язку з чим мають заборгованість за період з 16.11.2018 по 16.11.2021 у розмірі 8377,58 грн., яка складається з індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 5727,88 грн. та 3% річних від простроченої суми 2649,70 грн. що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 11-13).

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

З правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц вбачається, що оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1 від 30.05.2006 за період з 16.11.2018 по 16.11 2021 у розмірі 8377,58 грн., яка складається з інфляційних втрат в розмірі 5727,88 грн. та 3% річних в розмірі 2649,70 грн.

Оскільки, позов задоволено то відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частинах понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 582,89 грн. (а.с. 1 Том 1), тобто по 291,45 грн. з кожного.

Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, в розмірі 20000,00 грн., проте представник відповідача Тюніної О.М. в своїх письмових поясненнях вказував, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною та неспівмірною з ціною позову, вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн буде співрмірною зі складністю справи та обсягом наданих робіт (а.с. 81-83 Том 82).

Судом встановлено, що 05 березня 2021 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір № 05-03/2021 про надання правової допомоги (а.с. 40-43). Також, в матеріалах справи міститься платіжне доручення № від 04 жовтня 2021 року про сплату ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» витрати на надання правової допомоги згідно договору №05-03/2021 про надання правової допомоги від 05.03.2021 на суму 200000, 00 грн. (а.с. 45 Том 2), заявка на надання юридичної допомоги № 39 від 27 вересня 2021 року відповідно до якої ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» погодили з АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» вартість надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 загальна сума яких 20000,00 грн. (ас. 45 Том 2), витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 30.09.2021 року (а.с. 46 Том 2).

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16.

В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було подано договір № 05-03/2021 05 березня 2021 року про надання правової допомоги, платіжне доручення № від 04 жовтня 2021 року, заявка на надання юридичної допомоги № 39 від 27 вересня 2021 року, витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 30.09.2021 року.

Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення у розмірі 2000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах по 1000,00 грн., при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони відповідача.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, ч. 2 ст. 247, 263-265, 279 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , місцезнаходження вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, заборгованість по кредитному договору № 1 від 30.05.2006 за період з 16.11.2018 по 16.11 2021 у розмірі 8377 (вісім тисяч триста сімдесят сім) грн. 58 коп., яка складається з: інфляційних втрат в розмірі 5727 (п`ять тисяч сімсот двадцять сім) грн. 88 коп., 3% річних в розмірі 2649 (дві тисячі шістсот сорок дев`ять) грн. 70 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , місцезнаходження вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, витрати зі сплати судового збору в розмірі 291 (двісті дев`яносто одна) грн. 45 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , місцезнаходження вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, витрати зі сплати судового збору в розмірі 291 (двісті дев`яносто одна) грн. 45 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Г.Г. Строгова