Справа № 467/434/14-ц
Провадження № 4-с/467/3/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Кологривої Т.М.

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність відділу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою на бездіяльність відділу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого в смт. Костянтинівка Вознесенського району Миколаївської області. Заявник зазначила, що реалізовуючи своє право власності шляхом продажу житлового будинку дізналася про наявність зареєстрованого обтяження житлового будинку, вчиненого у виконавчому провадженні № 46326170 щодо виконання виконавчого листа від 12 червня 2014 року № 467/434/14-ц, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області про стягнення з неї грошових коштів на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у розмірі 11245 грн. 55 к. На її звернення про зняття арешту з майна Южноукраїнський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) у відповіді від 13 липня 2022 року за № 7183 послався на те, що виконавче провадження за постановою державного виконавця від 27 липня 2016 року закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням та знищено згідно з пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, арешт зняти неможливо. Посилаючись на те, що зазначені обставини є перешкодою у реалізації її законного права на розпорядження нерухомим майном, прохала поновити пропущений строк оскарження бездіяльності Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), визнати дії Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) щодо невжиття заходів по зняттю арешту з майна при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 липня 2016 року, зобов`язати Южноукраїнський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 вересня 2014 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Арбузинського районного управління юстиції (номер запису про обтяження 7204266 від 02 жовтня 2014 року).

У судове засіданні заявник ОСОБА_1 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не з`явився.

Представник Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, подав письмові заперечення по справі, у яких зазначив, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 46326170 щодо примусового виконання виконавчого листа від 12 червня 2014 року № 467/434/14-ц, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у розмірі 11245 грн. 55 к. Виконавче провадження відкрито державним виконавцем 04 лютого 2015 року. 27 липня 2016 року державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження знищено відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5. Відомості про накладення арешту у межах виконавчого провадження № 46326170 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносилися. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта від 15 червня 2022 року встановлено, що на майно ОСОБА_1 накладено арешт (номер запису про обтяження 7204266 від 02 жовтня 2014 року) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 44363761 від 23 вересня 2014 року старшим державним виконавцем Абакумовою О.А.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11245 грн. 55 к. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 к.

12 червня 2014 року Арбузинським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 11245 грн. 55 к.

У Арбузинському РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області перебувало вказане виконавче провадження № 44363761, про свідчить відповідь Арбузинського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 23 серпня 2022 року за № 9142 на ухвалу суду від 19 серпня 2022 року про витребування інформації,

яке було відкрито 13 серпня 2014 року та в рамках якого 23 вересня 2014 року старший державний виконавець Абакумова О.А. винесла постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. 26 листопада 2014 року виконавче провадження було закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з направленням виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС. Виконавче провадження знищено.

За змістом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 16217071 від 02 жовтня 2014 року державного реєстратора Арбузинського районного управління юстиції Костаньяна Є.І. по виконавчому провадженню № 44363761 на підставі постанови про арешт майна та заборони його відчуження від 23 вересня 2014 року ст. державного виконавця відділу державної виконавчої служби Арбузинського районного управління юстиції у Миколаївській області Абакумової О.А. накладено арешт на нерухоме майно Верчук Наталії Анатоліївни в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк» (номер запису про обтяження 7204266).

Листом від 13 липня 2022 року за № 7183 Южноукраїнський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) на заяву ОСОБА_1 від 21 червня 2022 року повідомив про те, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 46326170 з примусового виконання виконавчого листа Арбузинського районного суду від 12 червня 2014 року за № 467/434/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 11245 грн. 55 к. Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 04 лютого 2015 року. 27 липня 2016 року державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження знищено відповідно до пункту 9.9 Порядку № 2274/5.

Разом з тим, у матеріалах цивільної справи №467/434/14-ц, провадження № 2/467/180/14 за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором наявна постанова в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Величко Т.В. про закінчення виконавчого провадження № 46326170 від 27 липня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 11245 грн. 55 к. у зв`язку з повним фактичним виконанням на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Пункт другий резолютивної частини постанови містить вказівку про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення (а.с.56).

Відповідно до пункту 8.19 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25 грудня 2008 року завершені виконавчі провадження підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання. Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік (пункт 9.9 Порядку № 2274/5).

Порядок № 2274/5 втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 19 липня 2017 року № 2302/5.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами другою, третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та у відповідності з пунктом 10 цієї статті у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого

відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до частин першої та другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної

процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім

випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

З наведеної вище наданої суду інформації Арбузинського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) і Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) вбачається, що у даних відділах на виконанні перебувало одне і те ж виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Арбузинського районного суду від 12 червня 2014 року за № 467/434/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 11245 грн. 55 к., зареєстроване у Арбузинському відділі державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) за № 44363761, а у Южноукраїнському відділі державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) за № 46326170.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що державний виконавець Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області при винесенні постанови 26 листопада 2014 року про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з направленням виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС не вправі був вирішувати питання про зняття арешту у відповідності до вимог частин першої та другої статті 50 Закону № 606-XIV.

Однак, питання про зняття арешту з майна повинен був вирішувати в.о.начальника відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Величко Т.В. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 27 липня 2016 року у зв`язку з повним фактичним виконанням на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», що нею і було вчинено, про що свідчить зміст вказаної постанови.

Разом з тим, частиною третьою статті 50 Закону № 606-XIV (який діяв до 05 січня 2017 року) передбачено, що за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

За змістом статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Водночас у випадку повного виконання виконавчого документа чи у разі, якщо судове рішення, яке було підставою для видачі виконавчого листа скасовано, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-ІV (далі - Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

За визначенням, що наведене у п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав (ст.3 вказаного Закону).

Обтяження речових прав на нерухоме майно, зокрема, у вигляді арешту, підлягає державній реєстрації (п.1 ч.1 ст.4 зазначеного Закону).

За вимогами ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі. Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.

Відповідно до ст.6 Закону організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

В свою чергу, підстави для державної реєстрації прав чітко визначені у ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Так, за правилами частини другої цієї статті, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:

1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили;

2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;

3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;

4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката;

6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном;

7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

При цьому, за змістом п.3 ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним реєстратором є державний, приватний виконавець у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Отже, відповідно до чинного законодавства, державний виконавець у разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження із зазначенням у ній про скасування (зняття) накладеного арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також у разі отримання відповідної обґрунтованої заяви, наділений повноваженнями, діючи як державний реєстратор у розумінні приписів п.3 ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", самостійно вчинити реєстраційні дії щодо внесення до Державного реєстру прав запису про припинення такого обтяження (зняття арешту тощо).

На підставі викладеного, за наявних по даній справі обставин знищення матеріалів обох виконавчих проваджень, відсутності майнових претензій з боку стягувача, втрата чинності Закону № 606-XIV, яким була передбачена процедура отримання за заявою боржника копії постанови про закінчення виконавчого провадження для її пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно, існування у матеріалах цивільної справи постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження і зняття арешту, суд вважає, що відповідними працівниками Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі статті 40 Закону № 1404-VIII мали бути вжиті заходи щодо вчинення дій щодо реєстрації припинення обтяження такого майна, а тому відмова у їх вчиненні є такою, що не відповідає вимогам закону та є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За такого суд прийшов до висновку про те, що дії вказаного вище відділу щодо відмови у вчиненні дій щодо реєстрації припинення обтяження майна заявника є неправомірними, у зв`язку з чим на Южноукраїнський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) слід покласти обов`язок щодо усунення такого порушення.

Разом із скаргою заявник подав заяву про поновлення пропущеного з поважних причин строк для подання скарги, посилаючись на те, що 21 червня 2022 року вона звернулася до відділу державної виконавчої служби з заявою про зняття арешту, про наявність накладеного арешту на її майно їй стало відомо з листа відділу від 13 липня 2022 року.

Згідно ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи, що заявником надані суду докази поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд вважає необхідним поновити пропущений строк для оскарження дій державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 209, 210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність відділу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Поновити строк ОСОБА_1 на оскарження бездіяльності відділу державної виконавчої служби.

Визнати неправомірною бездіяльність Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), яка полягає у невжитті заходів щодо реєстрації припинення обтяження майна заявника ОСОБА_1 .

Зобов`язати Южноукраїнський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) виключити запис, зареєстрований 02 жовтня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта обтяження за номером запису про обтяження 7204266 шляхом припинення обтяження речових прав на нерухоме майно заявника ОСОБА_1 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Т.М.Кологрива