Справа № 161/9706/22 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/833/22 Категорія: 114 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Ганжі М.І.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

25 липня 2022 року заявниця, через свого представника, звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 ..

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що заінтересована особа ОСОБА_2 , є її колишнім чоловіком та проживає разом з нею в квартирі АДРЕСА_1 . Впродовж тривалого часу ОСОБА_1 зазнає фізичного та психологічного насильства з боку ОСОБА_2 . Заявниця неодноразово зверталась в поліцію та медичні заклади з відповідними заявами з приводу вчинення домашнього насильства щодо неї. Поведінка ОСОБА_2 негативно впливає на здоров`я заявника та членів її родини.

Зважаючи на переконання щодо вірогідності продовження та повторного вчинення насильства щодо неї та членів її сім`ї, заявник просила суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на 6 місяців, з наступними заборонами: перебувати в місці спільного з нею проживання ( АДРЕСА_2 ); наближатись на відстані менше 200 м до місця її проживання; заборони вести телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-яких спосіб спілкуватися з нею.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі, заявник ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її заяви з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд з порушенням норм матеріального права дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні її заяви, оскільки не повністю з`ясував усі обставини у даній справі, а надані нею докази доводять обґрунтованість ризиків та підставність застосування до ОСОБА_2 спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме: видачі обмежувального припису.

Заслухавши заявника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.04.1996 року, який було розірвано згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2016 року (а.с.9). Від шлюбу в сторін народилось четверо дітей (а.с. 7-8, 9).

На даний час особи проживають за адресою АДРЕСА_2 , в квартирі, разом із дітьми.

Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 19.12.2013 року, на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2012 року, тобто в період перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2

18.05.2022 року стосовно заявниці та її колишнього чоловіка працівниками поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення, які були направленні для розгляду до суду. Крім того, стосовно ОСОБА_2 винесено терміновий захисний припис у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 ..

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2022 року №161/6685/22, провадження відносно заявниці за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.11).

Відповідно до постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2022 року №161/6691/22, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляду штрафу (а.с.12).

З матеріалів справи також вбачається наявність факту звернення ОСОБА_1 до медичної установи, що стверджується заключенням КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» від 07.07.2022 року (а.с.14).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3, 4, 14 та 17 частини першої ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 ч.1 ста. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із частиною третьою статті 26 цього закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Встановивши, що у порушення вимог статті 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 відносно себе , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням обмежувального припису, суд першої інстанції, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 ..

Оцінивши пояснені учасників справи та надані ними докази, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що звернення до різних органів державної влади, зокрема правоохоронних, свідчить про наявність конфлікту між сторонами, і самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства заінтересованою особою щодо дружини та спільних дітей, що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені спеціальним законом.

З встановлених у справі обставин вбачається відсутність факту систематичного вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 . Притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП відбулося лише один раз, не зважаючи на те, що сторони припинили шлюб більше ніж 6 років тому, але досі проживають разом, що може створювати напружені відносини між ними. Очевидним є те, що за такий тривалий час одноразове притягнення до відповідальності за вчинення домашнього насильства не свідчить про системність таких дій з боку ОСОБА_2 , а також про наявність ризиків їх повторення.

Окрім того, в судовому засіданні ОСОБА_2 вказав, що він не був повідомлений про розгляд справи порушеної на підставі ст.173-2 КУпАП та дізнався про притягнення його до адміністративної відповідальності лише під час розгляду даної цивільної справи.

Надана заявником фотографія та виписка з медичної документації не підтверджує отримання ОСОБА_1 будь яких тілесних ушкоджень, або ж завдання тілесних ушкоджень саме ОСОБА_2 . В матеріалах справи відсутні докази звернення заявника за фактом можливого побиття до органів Національної поліції, для притягнення до відповідальності, передбаченої ст.173-2 КУпАП, або ст.125 КК України. Не навела заявник і свідків можливого побиття, або інших об`єктивних доказів, що підтверджують завдання тілесних ушкоджень саме ОСОБА_2 ..

Судом встановлено, що між бувшим подружжям існує спір та непорозуміння, щодо їх спільного проживання в квартирі АДРЕСА_1 на ґрунті чого виникають конфлікти. Також конфлікти виникають через неповнолітніх дітей, які проживають з ними у вказаній квартирі, та можливість кожного з батьків приймати участь у їх утриманні, догляді та вихованні. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожен зокрема, відстоюють власні позиції та не бажають дійти компромісу у питаннях побуту та виховання дітей, у зв`язку з чим і виникають конфлікти, які переростають у взаємну штовханину та образи.

Наявність неприязних стосунків та конфліктних ситуацій між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути підставою для задоволення заяви про винесення обмежувального припису.

Заявником не надано суду доказів на підтвердження того, що у разі незастосування вказаних у заяві про видачу обмежувального припису заходів та обов`язків щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у контексті положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», існує реальна загроза її життю та здоров`ю, а також настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків.

Отже, суд першої інстанцій дійшов до правильних висновків, що наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою не підтверджує факт вчинення домашнього насильства,що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: