Справа № 459/2645/21 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/778/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської областівід 22 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання договору припиненим та інше,-

В С Т А Н О В И В :

20 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.12.2021 року, просить: визнати договір банківського обслуговування №SAMDN 9767 від 19.03.2013 року укладений між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приват банк» припиненим у зв`язку з виконанням зобов`язань за цим договором; визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо нарахування заборгованості; визнати виконаним 24.05.2018 р. в повному обсязі зобов`язання ОСОБА_1 щодо повернення АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором банківського обслуговування №SAMDN 9767 від 19.03.2003 року; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» анулювати заборгованість за договором банківського обслуговування №SAMDN 9767 від 19.03.2003 року. На обґрунтування позовних вимог послалася на те, що у березні 2013 року вона відкрила картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк», картку використовувала для побутових потреб. У 2016 році строк дії картки закінчився, з цього часу нею не користувалась, останню операцію було здійснено 26.06.2014 р. У лютому 2017 року банк звернувся до неї з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 13 134, 69 грн., оскільки нею не повернуто 293, 03 грн. Рішенням Червоноградського міського суду від 18.08.2017 р. у справі №459/1212/17 стягнув з неї в користь АТ КБ «Приват банк» заборгованість за кредитом у розмірі 1 280, 04 грн., яка складається із: 293, 03 грн. заборгованість за тілом кредиту, 346, 99 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 640, 02 грн. пеня. На виконання вказаного рішення суду 24.05.2018 р. вона погасила вказану заборгованість, у зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Нещодавно їй зателефонував представник банку та повідомив, що на її картковому рахунку наявна заборгованість у розмірі 156 385, 23 грн. однак їй потрібно повернути 5 622, 02 грн. На її звернення відповідачем надано відповідь про те, що в рішенні Червоноградського міського суду від 18.08.2017 р. відсутні будь-які приписи щодо припинення зобов`язань за кредитним договором від 19.03.2013 р. Вказує, що рішення суду виконано, а тому жодних договірних відносин між нею та банком немає.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним і необгрунтованим. Звертає увагу, що строк дії її картки закінчився в 2016 році, а жодних нових карткових рахунків вона не відкривала. В той же час, на даному картковому рахунку була заборгованість, яка за рішенням суду була стягнута з неї разом з відсотками. В той же час, банк продовжує нараховувати їй відсотки за прострочення кредиту, штрафи та прострочення кредиту. В апеляційній скарзі скаржник просить рішення Червоноградського міського суду Львівської областівід 22 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

24 червня 2022 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив по справі, вважає апеляційну скаргу безпідставною. Зазначає, що позивачкою не надано суду доказів, що строк дії кредитного договору, відповідав би строку дії картки, чим недоведено неправомірності дій банку щодо нарахування позивачу заборгованості за угодою №SAMDN 9767 від 19.03.2003 року. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської областівід 22 лютого 2022 року без змін.

09 серпня 2022 року від представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшло клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, апеляційну скаргу підтримує та просить задоволити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11 серпня 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 25 серпня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє кредитного договору, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18.08.2017 року у справі №459/1212/17 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.03.2013 року у сумі 1280, 04 грн., яка складається з наступного: 293,03 грн. - заборгованість за кредитом; 346,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 640,02 грн. - пеня та 1600 грн. судових витрат. У рішенні вказано, що 19 березня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Постановою державного виконавця від 25.07.2018 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №459/1212/17 про стягнення зі ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.03.2013 року у сумі 1280, 04 грн., на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові зазначено, що згідно з випискою УДКС м.Червоноград та квитанції АТ «Ощадбанк» №80 від 24.05.2018 року заборгованість з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій сплачено у повному обсязі.

Згідно з відповіддю відповідача від 23.03.2021 року, адресованої позивачці, у резолютивній частині рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18.08.2017 року у справі №459/1212/17 відсутні приписи щодо припинення зобов`язань за кредитним договором №б/н від 19.03.2013 року. Просить здійснити погашення заборгованості.

Згідно з копією виписки клієнта ОСОБА_1 по картці НОМЕР_1 і додаткових рахунках договору №SAMDN 9767 від 19.03.2003 року за період з 01.03.2013 року по 31.05.2021 року востаннє позивачкою здійснено використання коштів 25.05.2014 року, 25.06.2018 року зараховано погашення заборгованості у розмірі 1280, 63 грн., що була стягнута на підставі рішення суду, 14.10.2020 року банком було відмінено штрафи за минулі періоди і заборгованість становить 5622, 02 грн.

Згідно з випискою клієнта ОСОБА_1 , наданої АТ КБ «ПриватБанк» 14.12.2021 року, закрито рахунок по картці НОМЕР_1 Угода №SAMDN 9767 від 19.03.2013 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

У пунктах 51, 52 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц зазначено, що рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивачка просить визнати припиненим кредитний договір №SAMDN 9767 від 19.03.2013 року, однак ця вимога в такому формулюванні (редакції) не може бути задоволена, оскільки такого способу захисту порушеного права як визнання припиненим кредитного договору нормами ЦК України не передбачено. Глава 50 ЦК України містить норми права, які регламентують припинення зобов`язання та наслідки припинення їх. Нормами ЦК України взагалі не передбачено поняття «припинення договору».

Встановивши, що положеннями ЦК України не передбачено такої підстави для припинення зобов`язання, як набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції врахував, що настання строку повернення заборгованості не тягне припинення зобов`язання, а такий спосіб захист прав та інтересів, як визнання договору припиненим, не передбачений статтею 16 ЦК України.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу І книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609) ( Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2017 року ).

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи у пункті 17 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, зобов`язання припиняється з підстав, передбаченим договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням того, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18.08.2017 року набрало законної сили 24.09.2017 року, а заборгованість позивачкою погашено лише 24.05.2018 року, що вказує на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань, колегія суддів дійшла висновку, що АТ КБ «Приватбанк» має право на отримання від позивачки сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за весь час невиконання ним судового рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія погодившись з судом першої інстанції, надавши аналіз нормам та оцінку фактичним обставинам справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, висновків суду не спростовують та на правильність постановленого рішення не впливають.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської областівід 22 лютого 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської областівід 22 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник