Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1186/21
Провадження № 2-р/711/8/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Ковальовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву представника позивача Приватного акціонерного товариства «Азот» - адвоката Хлівненка О.В. про роз`яснення рішення суду , -

в с т а н о в и в:

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.06.2021 року у справі №711/1186/21 (провадження № 2/711/1389/21) позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Азот» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено: стягнуто із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Азот» 724 грн. 53 коп., а також компенсовано Приватному акціонерному товариству «Азот» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн. згідно платіжного доручення №116720 від 10.02.2021 року.

17.08.2022 року представником позивача Приватного акціонерного товариства «Азот» - адвокатом Хлівненком О.В. подано до суду заяву про роз`яснення рішення суду. В наданій заяві вказано, що, у зв`язку з тим, що в резолютивній частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.06.2021 року у справі № 711/1186/21 зазначено про необхідність компенсувати ПрАТ «Азот» за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України, понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн., однак, враховуючи вказані в рішенні норми закону, якими врегульовано питання повернення судового збору, виникли складнощі для реалізації виконання даного судового рішення. Тому і виникла необхідність у роз`ясненні судового рішення.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, діюче процесуальне законодавство зазначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим, яке полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Роз`яснення судового рішення є одним із способів усунення його недоліків, які стосуються недотримання його ясності та визначеності.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз`яснення полягає в тому, що суд не вправі давати відповідь на нові та не вирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення ухваленого рішення, які не чітко та не ясно сформульовані.

Таким чином, роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі, однак шляхом постановлення ухвали про роз`яснення суд не вправі змінювати суть самого рішення.

У відповідності до чинного законодавства, якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, суд ухвалою відмовляє у роз`ясненні судового рішення.

Надаючи оцінку доводам заявника (представника позивача по справі) щодо потреби у роз`ясненні рішення суду суд виходить з наступного.

Як зазначалось вище, рішенням суду від 15.06.2021 року задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Азот» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Вирішуючи питання про порядок розподілу судових витрат суд виходив з того, що сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 270 грн. має бути компенсований за рахунок держави, оскільки відповідач ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю ІІ групи, що стверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 353176 та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 59, 60), а відтак, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», він звільнений від сплати судового збору, а отже, має право не сплачувати судовий збір, тому судовий збір в розмірі 2270 грн. підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звернувся із вказаним вище рішенням суду до Головного управління державної казначейської служби України у Черкаській області для повернення йому відповідної суми сплаченого судового збору, але листом за підписом заступника начальника ГУДКС України у Черкаській області позивачу фактично відмовлено у здійсненні компенсації таких сум з наступних підстав.

Частиною 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що компенсація учаснику справи понесених ним судових витрат за рахунок держави здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, слід звернути увагу, що така норма має загальний характер і стосується компенсації всіх видів судових витрат, передбачених статтею 133 ЦПК. При цьому, судовий збір є окремим видом судових витрат і порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом (частина 2 статті 133 ЦПК).

Статтею 7 Закону України від 08.07.2011 № 3674-УІ «Про судовий збір» врегульовано питання повернення судового збору. За змістом даної статті закону передбачено, що у випадках, встановлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається у розмірі переплаченої суми; інших випадках - повністю.

Процедурні аспекти порядку повернення суми сплаченого судового збору врегульовано наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 «Про затвердження Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 1650/24182 зі змінами, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 08.12.2021 року № 647, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.12.2021 року за № 1674/37296.

Повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за судовим рішенням, яке набрало законної сили. У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) платником подається до відповідного головного управління Казначейства заява про повернення коштів з бюджету із обов`язковим зазначенням інформації, наведеної в абзаці восьмому пункту 5 розділу І Порядку № 787 зі змінами та номера судового рішення, копія судового рішення, засвідчена належним чином та оригінал або копія документа на переказ, або паперова копія електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Натомість, механізм компенсації судових витрат визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Відповідно до пункту 4 Порядку № 590, компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення.

Також, відповідно до пункту 2 Порядку № 590, компенсація судових витрат особам, які їх зазнали, здійснюється шляхом перерахування коштів на їх поточні рахунки в банківських установах. Підставою для компенсації судових витрат є судове рішення.

Разом з тим, на теперішній час Кабінетом Міністрів України не встановлено спеціального порядку щодо компенсації саме судового збору за рахунок коштів державного бюджету, що створює перешкоди для реалізації виконання рішення суду.

Таким чином, внаслідок того, що в резолютивній частині рішення судом не визначено способу відшкодування сум судового збору, то існує невизначеність щодо змісту рішення суду в частині порядку та способу відшкодування суми сплаченого судового збору, внаслідок чого, відповідно до частини 1 статті 271 ЦПК таке рішення суду підлягає роз`ясненню.

Враховуючи обставини справи та зміст рішення суду в частині компенсації позивачу сплаченої ним суми судового збору слід звернути увагу на наступне.

До основних засад цивільного судочинства відносяться, зокрема, принцип верховенства права та відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. п. 1, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що платниками судового збору є, зокрема, громадяни України, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за змістом ст. 141 ЦПК та положень ЗУ «Про судовий збір», у випадку задоволення позовних вимог обов`язок зі сплати судового збору покладається на відповідача, але авансується за рахунок позивача.

З огляду на зазначене, по обставинах даної справи обов`язок зі сплати судового збору стосується саме відповідача ОСОБА_1 однак, останній є особою з інвалідністю ІІ групи, а відтак, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, а отже, має право не сплачувати судовий збір.

Частиною 6 статті 141 ЦПК передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, про що вказано у постанові ВСУ від 01.03.2017 року по справі № 6-152цс17 та абз. 2 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Таким чином, обов`язок відповідача ОСОБА_1 з відшкодування позивачу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі 2 270 грн., в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК та п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» переходить до держави і має бути здійснений у встановленому законом порядку.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що компенсація учаснику справи понесених ним судових витрат за рахунок держави здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим слід звернути увагу, що така норма має загальний характер і стосується компенсації всіх видів судових витрат, передбачених ст. 133 ЦПК України. Натомість, судовий збір є окремим видом судових витрат і порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Статтею 7 ЗУ «Про судовий збір» врегульовані питання повернення судового збору. За змістом даної статті закону передбачено, що, у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (тотожне за змістом правило передбачено і ч. 1 ст. 142 ЦПК).

Процедурні аспекти порядку повернення суми сплаченого судового збору врегульовані наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів».

Таким чином, в контексті обставин даної цивільної справи компенсація позивачу Приватному акціонерному товариству «Азот» суми сплаченого ним судового збору за подачу позову до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в сумі грн. 2 270 грн. має бути здійснена, шляхом повернення йому таких коштів в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.133, 141, 142, 259, 268, 271 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву представника позивача Приватного акціонерного товариства «Азот» - адвоката Хлівненка О.В. про роз`яснення рішення суду - задовольнити.

Роз`яснити, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 червня 2021 року по цивільній справі № 711/1186/21 (провадження № 2/711/1389/21) в частині компенсації Приватному акціонерному товариству «Азот» за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, суми сплаченого ним судового збору в розмірі 2270 грн. слід розуміти таким чином, що судом прийнято рішення повернути на користь Приватному акціонерному товариству «Азот» (, юридична адреса: вул. Героїв Холодного Яру, 72, м. Черкаси, 18028) за рахунок коштів Державного бюджету України суму судового збору в в розмірі 2270 грн., сплаченого за платіжним дорученням № 116720 від 10 лютого 2021 року через Центральне відділення Акціонерного товариства «Банк Альянс».

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 24.08.2022 року.

Головуючий В.М. Скляренко