П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022року м. Київ

Справа №755/26689/13-ц

Провадження № 22-ц/824/4839/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 10 серпня 2022 року

Повний текст постанови складено 16 серпня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Сірої Ю.М.

учасники справи: позивач Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про розірвання договору про надання споживчого кредиту,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року в сумі 104 734,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 вересня 2013 року становить 837 142,23 грн., яка складається з: кредитної заборгованості у розмірі 102 281,91 дол. США, що за курсом НБУ станом на 10 вересня 2013 року становить 817 539,31 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 2 439,01 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 вересня 2013 року становить 19 495,01 грн; пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 0,11 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 вересня 2013 року становить 0,88 грн.; пені за прострочення сплати процентів у розмірі 13,39 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 вересня 2013 року становить 107,03 грн.

Позов мотивовано тим, що 21 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк», у подальшому АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 130 000,00 доларів США та зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21 лютого 2018 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,9 % річних.

08 червня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору, у якій сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 1; також сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту за договором та про зміну кінцевого терміну кредиту за договором.

Згідно з додатковою угодою від 24 червня 2011 року № 4 сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № ( НОМЕР_1 ), так і № 2 - реєстраційний номер договору в системі обліку банку. Також сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту та визначили розмір ануїтетного платежу в сумі 1501,00 доларів США в місяць. День сплати 24 числа кожного місяця.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Проте станом на час звернення з позовом до суду відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за наданим кредитом та сплати процентів за користування ним не виконує, у результаті чого виникла заборгованість, яку банк просить стягнути в судовому порядку.

У грудні 2013 року ОСОБА_1 пред`явив до суду зустрічний позов до АТ «УкрСиббанк» про розірвання договору про надання споживчого кредиту.

У зустрічному позові ОСОБА_1 просив суд розірвати договір про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року та стягнути з АТ «УкрСиббанк» судові витрати.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 як позичальник за період з 21 лютого 2008 року по 07 червня 2010 року сплатив на користь банку загальну суму у розмірі 53 996,28 доларів США, у тому числі: 15 561,93 доларів США - загальна сума погашення основної суми кредиту; 38 434,35 доларів США - загальна сума погашення процентів за користування кредитом, про що свідчать квитанції про погашення кредиторської заборгованості за кредитним договором та довідки-розрахунки заборгованості за кредитом та за процентами за користування кредитом станом на 10 вересня 2013 року, що містяться в матеріалах справи та на яких ґрунтуються вимоги банку.

На виконання умов додаткової угоди від 08 червня 2010 року №3 ОСОБА_1 у період з 08 червня 2010 року по 24 червня 2011 року сплатив на користь банку 127 422,68 доларів США, з яких в тому числі: 114 438 доларів США - загальна сума погашення основної суми кредиту; 12 984,54 доларів США - загальна сума погашення процентів за користування кредитом, про що свідчать квитанції про погашення кредиторської заборгованості за кредитним договором та довідки-розрахунки заборгованості за кредитом та за процентами за користування кредитом станом на 10 вересня 2013 року, що містяться в матеріалах справи та на яких ґрунтуються вимоги банку за первісним позовом, що підтверджується копіями квитанцій за період 08 червня 2010 року по 24 червня 2011 року.

На виконання умов додаткової угоди від 24 червня 2011 року №4 позичальник за період з 25 липня 2011 року по час звернення із зустрічним позовом сплатив на користь банку 52 038,93 доларів США, що складається із основної суми кредиту та суми погашення процентів за користування кредитом.

Всього за період з 21 лютого 2008 року (з моменту укладення договору про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року) ОСОБА_1 сплатив банку 233 457,89 доларів США.

Таким чином, позичальник виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі та достроково погасив кредит за договором від 21 лютого 2008 року та додатковими угодами до нього № 3 від 08 червня 2010 року та № 4 від 24 червня 2011 року.

Банком порушені умови договору про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року, що полягає у безпідставних вимогах дострокового повернення всієї суми кредиту та сплати за користування кредитом, а отже, є підстави для розірвання договору.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2014 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом АТ «УкрСиббанк».

Справа розглядалася судами неодноразово.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року позов АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року у розмірі: основний борг - 101 321,13 доларів США, у тому числі прострочений борг - 9 866,06 доларів США, що на день звернення до суду з позовом (16 жовтня2013 року) складало 809 555,82 грн.; 2439,01 доларів США - заборгованість за відсотками, що на день подачі позову складало 19 495,01 грн., а всього стягнуто 103 769,14 доларів США, що в еквіваленті складає 829 043,52 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про розірвання договору про надання споживчого кредиту відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність заборгованості ОСОБА_3 перед банком за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року підтверджується матеріалами справи, в тому числі висновком експерта, складеним за результатами проведення судово-економічної експертизи від 18 вересня 2019 року, який є належним та допустимим доказом на підтвердження цих обставин.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи не встановлено жодного з порушень закону з боку АТ «УкрСиббанк» при укладанні кредитного договору та додаткових договорів до нього, при укладенні кредитного договору позичальнику були відомі всі викладені у ньому умови та не існувало ніяких інших підстав, які б примусили позичальника прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах, оскільки на спростування даних тверджень стороною позивача за зустрічним позовом не надано будь-яких доказів.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» відмовити, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 23 вересня 2013 року ОСОБА_1 сплатив банку платіж у розмірі 1 501,00 доларів США, який не був врахований банком при складенні довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 10 вересня 2013 року та судом першої інстанції при встановленні фактичних обставин справи.

09 жовтня 2013 року за вих. №30-11/4350/1 банком було складено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, яку ОСОБА_1 отримав 01 листопада 2013 року, при цьому не було зазначено періоду протягом якого від ОСОБА_1 не надходять платежі за кредитним договором.

23 жовтня 2013 року ОСОБА_1 сплатив на користь банку ще 3 948,00 доларів США.

ОСОБА_1 з 23 вересня 2013 року по 23 жовтня 2013 року було сплачено 5 449,00 доларів США, що свідчить про погашення простроченої заборгованості у встановлені вимогою строки.

Вважає, що вимога про визнання терміну повернення кредиту таким, що настав, та вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту є такими, що втратили свою силу.

Незважаючи на відсутність простроченої заборгованості банк звернувся до суду з позовом про дострокове повернення всієї суми кредиту. Вважає, що дані обставини були неповно з`ясовані судом першої інстанції, що в порядку пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Вказала, що судом першої інстанції при обчисленні строку виконання вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту не було враховано договір іпотеки №77795 від 21 лютого 2008 року.

Банком у жовтні 2013 року було змінено строк кредитування шляхом направлення дострокової вимоги про погашення всієї суми кредитної заборгованості, а відтак нарахування процентів поза межами строку кредитування є безпідставним.

Висновок експерта №3828/19-72 від 18 вересня 2019 року має розбіжності між собою та суперечить матеріалам справи.

Висновок суду першої інстанції про критичну оцінку довідок №56-3-31/887 від 23 жовтня 2013 року та №56-3-31/948 від 10 грудня 2013 року спростовується висновком економічної експертизи №3828/19-72 від 18 вересня 2019 року.

Судом першої інстанції помилково застосовано норми статті 652 ЦК України, оскільки позовних вимог про зміну договору у зв`язку з істотною зміною обставин не заявлялось.

Встановивши, що з боку кредитора мала місце зміна умов основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору та порядку сплати платежів, а також, що позичальником сплачено заявлену кредитором заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, суд першої інстанції мав дійти висновку про розірвання кредитного договору, в тому числі у зв`язку з іншими випадками, встановленими договором або законом, зокрема, повним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення судових витрат скасовано з ухваленням нового рішення.

Позов АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що незалежно від дати подання позивачем позову (11 жовтня 2013 року) та/або направлення банком відповідачу вимоги (22 жовтня 2013 року) про погашення заборгованості за відсотками відповідач ОСОБА_1 23 жовтня 2013 року здійснив погашення існуючої на той час заборгованості за відсотками в розмірі 2 439,01 доларів США у межах, встановлених кредитним договором, та відповідно до зазначеного у вимозі строку.

Суд першої інстанції, покладаючи в основу ухваленого рішення про задоволення позову висновок експерта за результатами судово-економічної експертизи, не надав йому належної оцінки.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції зазначив помилкові дані у поставлених перед експертом питаннях в ухвалі про призначення судової експертизи, що призвело до помилкового та необґрунтованого висновку експерта.

Так, під час проведення експертного дослідження експертом досліджувались банківські виписки за період з 21 лютого 2008 року по 10 грудня 2013 року. Проте ОСОБА_1 після отримання вимоги банку щодо дострокового погашення кредиту виконав вимогу та сплатив кошти на банківський рахунок.

Зазначене не було досліджено експертом і таким обставинам оцінка не надавалась. Також не встановлено, на які рахунки були зараховані сплачені ОСОБА_1 суми, у якому розмірі погашалось тіло кредиту, а в якому проценти тощо.

У висновку експертом не вказані квитанції щодо погашення, призначення погашення (тіло чи проценти), кореспонденції рахунків тощо.

Також із змісту дослідницької частини висновку не вбачається, що експертом співставлені дані квитанцій з даними банківських виписок.

За даними додатків №1 та №2 до висновку експерта не можливо ідентифікувати джерело визначення сум погашення (чи за банківською випискою чи за квитанцією). Не можливо визначити, чому є різними періоди нарахування процентів.

У додатку №2 не зазначені дати та суми погашених прострочених процентів. Відсутня інформація та аналіз довідки розрахунку станом на 10 вересня2013 року щодо її відповідності умовам договору.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення додаткової судово-економічної експертизи. Проте під час апеляційного розгляду таке клопотання не заявлялось.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку є безпідставними у зв`язку з погашенням ОСОБА_1 суми боргу за вимогою банку у встановлені кредитним договором та вимогою банку строки.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року в частині вирішення позову АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

Справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції встановив неповноту та неясність висновку експерта та виходив з того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив стороні відповідача у призначенні додаткової судово-економічної експертизи. Проте не врахував положень статті 113 ЦПК України щодо можливості призначення додаткової експертизи за умов визнання висновку експерта неповним або неясним, не обговорив вказане питання з учасниками справи та не роз`яснив сторонам можливість заявлення відповідного клопотання, обмежившись посиланням на неподання такого під час апеляційного розгляду.

Встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суд апеляційної інстанції не врахував, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зазначаючи, що після отримання вимоги банку щодо дострокового погашення кредиту ОСОБА_1 її виконав, апеляційний суд не вказав, що 23 жовтня 2013 року останнім було сплачено лише 3 948 ,00 доларів США та не врахував, що банк подав позов про стягнення усієї суми по кредиту.

Суд апеляційної інстанції не дослідив графік погашення кредиту, не перевірив обґрунтованість розрахунку загальної суми боргу, не встановив дійсного розміру кредитної заборгованості та не визначив обсягу відповідальності боржника.

Апеляційний суд, пославшись на недоведеність розміру кредитної заборгованості, формально відмовив у перевірці обставин, на які посилався банк на підтвердження своїх вимог та відповідач, заперечуючи проти наявності заборгованості, фактично самоусунувшись від розгляду справи про стягнення кредитної заборгованості, щодо якої спір фактично залишився не вирішеним.

Апеляційний суд не перевірив, чи змінив банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору строк виконання основного зобов`язання та чи виникло у зв`язку з цим у позивача право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості.

Доводи інших учасників справи

АТ «УкрСиббанк» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться лише до переоцінки досліджених фактів та доказів та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Також на думку АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 в особі його представника невірно тлумачаться положення законодавства України, що регулюють спірні правовідносини.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

06 січня 2022 року матеріали цивільної справи № 755/26689/13-ц надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Позиція Київського апеляційного суду

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Селецька О.В. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» Гіль Н.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року постанова Київського апеляційного суду від 06квітня 2021 року скасована в частині вирішення позову АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд, справа в апеляційному порядку переглядається саме в цій частині.

В частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про розірвання договору про надання споживчого кредиту справа в апеляційному порядку не переглядається.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 21 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 130 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21 лютого 2018 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,9 % річних.

08 червня 2010 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №1. Також сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту за договором та про зміну кінцевого терміну погашення кредиту за договором.

Встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21 лютого 2020 року.

Згідно з додатковою угодою № 4 від 24 червня 2011 року сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 2.

Також сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту. Встановили розмір ануїтетного платежу 1501,00 доларів США. День сплати 24 червня кожного місяця.

Крім того, сторони домовились встановити новий строк повернення кредиту Позичальником, що визначений у Договорі, і вирішили: викласти пункт 1.2.2. пункту 1.2 Договору в наступній редакції "Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше "06" червня 2025 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п.2.3.,5.3., 5.5.,5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4., Договору".

11 жовтня 2013 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

22 жовтня 2013 року АТ «УкрСиббанк» направило на адресу позичальника ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення суми кредиту за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року та додаткових угод до нього, яку ОСОБА_1 отримав 01 листопада 2013 року (т.1 а.с.99).

У вказаній вимозі АТ «УкрСиббанк» зазначило, що станом на 10 вересня 2013 року заборгованість ОСОБА_1 складає 104 720,92 доларів США з яких: 102 281,91 доларів США - кредитна заборгованість; 2 439 доларів США - заборгованість за процентами.

Вказувалось на те, що у випадку непогашення простроченого грошового зобов`язання протягом 31 календарного дня з дня отримання вимоги банк визнає термін повернення кредиту таким, що настав.

Згідно із зазначеним банк вимагав від ОСОБА_1 усунення порушень кредитного договору, а саме, погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення, у розмірі 2 439,01 доларів США заборгованості по процентам.

У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги, банк вимагав виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі.

23 жовтня 2013 року ОСОБА_1 сплатив на користь банку 3 948,00 доларів США.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року, заборгованість відповідача ОСОБА_1 . Становить -104 734,42доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 вересня2013 року становить 837 142,23 грн, до якої входять: заборгованістьза кредитом у розмірі 102 281,91 доларів США, що за курсом НБУстановить817 539,31 грн; заборгованість за відсотками у розмірі2 439,01 доларів США, що за курсом НБУ становить 17 495,01 грн; пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 0,11 доларів США, що за курсом НБУ становить 0,88 грн; пеня за прострочення сплати процентів у розмірі13,39 доларів США, що за курсом НБУ становить 107,03 грн.

У висновку судово-економічної експертизи від 18 вересня 2019 року установлено, що розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року з урахуванням додаткових угод до нього станом на 27 січня 2016 року становить: основний борг 101 321,13 доларів США, в тому числі, прострочений борг у сумі 9 866,06 доларів США, відсотки - 31 865,21 доларів США, в тому числі прострочені 31 865,21 доларів США.

Суми погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором з урахуванням додаткових угод до нього за період часу з 23 жовтня 2013 року по 10 грудня 2013 року включно документально підтверджується на загальну суму 5 450,00 доларів США.

Наявна у матеріалах справи довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «УкрСиббанк» за кредитним договором станом на 10 вересня 2013 року по сплаті відсотків за кредитним договором та тіла кредиту перед ПАТ «УкрСиббанк» у цілому відповідає умовам договору про надання споживчого кредиту від 21 лютого 2008 року із додатковими угодами до нього.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог АТ«УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Київський апеляційний суд частково приймає аргументи апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України.

Так у цій статті зазначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Згідно з частиною десятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року (набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування»), встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) та у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 409/1398/18 (провадження № 61-8551св21).

При цьому відсутні підстави вважати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) не врахувала роз`яснення Конституційного Суду України, викладені ним у рішенні від

09 липня 2002 року № 15-рп/2002, оскільки розглядаючи справу за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Кампус Коттонклаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України Конституційний Суд України зазначив про те, що встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Зі змісту кредитного договору про споживчий кредит встановлено, що в разі застосування Банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. Договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за Договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою Позичальника (пункт 6.2. Кредитного договору).

Тобто сторони договору визначили направлення банком досудової вимоги у разі порушення умов договору.

Відповідно до матеріалів справи, 09 жовтня 2013 року за вих. №30-11/4350/1 банком було складено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та 21 жовтня 2013 року направлено ОСОБА_1 , яку він отримав 01 листопада 2013 року, при цьому не було зазначено періоду протягом якого від ОСОБА_1 не надходять платежі за кредитним договором.

З наданого до апеляційного суду розрахунку заборгованості, вбачається відсутність простроченої заборгованості.

Про те, незважаючи на відсутність простроченої заборгованості банк 14 жовтня 2013 року, до направлення ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, звернувся до суду з позовом про дострокове повернення всієї суми кредиту.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для дострокового стягнення усієї суми кредиту, оскільки банк, не дотримався передбаченого договором порядку, який не має право погіршувати становище споживача, а відтак у ОСОБА_1 як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення судових витратпідлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Селецької Олени Віталіївни - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення судових витрат- скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.

В задоволенні позову Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна