Справа № 465/5508/21 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1234/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Колич Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ГС «Правозахисне Товариство Українських Офіцерів» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 1715796 грн. 48 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01 жовтня 2020 року між ним та відповідачем укладено договір про поворотну фінансову допомогу, на підставі якого він передав ОСОБА_1 50000 доларів США, що на день укладення правочину становило 1391450 грн., строком на один місяць до 01 листопада 2020 року, а останній зобов`язався повернути отриманні грошові кошти у встановлений договором строк. Однак відповідач до 01 листопада 2020 року не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повернув. Зазначив, що до правовідносин, які склалися між сторонами, слід застосовувати положення цивільного законодавства про позику, оскільки укладений правочин за своєю природою є договором позики. Зауважив, що за п. 7.4 договору у разі порушення отримувачем строку повернення поворотної фінансової допомоги, він повинен сплатити на поточний рахунок надавача пеню в розмірі 0,1 % від розміру допомоги за кожен день прострочення. Вказав, що прострочення триває 256 днів, у зв`язку з чим розмір пені становить 349716 грн. 48 коп. З огляду на зазначене, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1715796 грн. 48 коп., які включають в себе 1366080 грн. тіла позики, 349716 грн. 48 коп. пені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 11330 грн. 80 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 та ГС «Правозахисне Товариство Українських Офіцерів», подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду незаконним, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду.

Вказує, що між сторонами було укладено договір про намір надання фінансових послуг від 01.10.2020 року. Ініціатором укладення цього договору був ОСОБА_2 . Згідно вказаного договору ОСОБА_2 мав позичати Потицькому кошти , А ОСОБА_1 про кожну частину позички мав надавати письмову розписку. Зазначає, що він не скористався правами цього договору, та жодних грошей за період з 01.10.2020 року і до сьогодні в ОСОБА_2 не брав.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

12 серпня 2022 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з травня 2022 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1715796 грн. 48 коп., які включають в себе 1366080 грн. тіла позики, 349716 грн. 48 коп. пені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 01 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про поворотну фінансову допомогу. Відповідно до п. 1.1 договору ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 у власність кошти в розмірі, визначеному 2.1 цього договору, що становить 50000 доларів США, які згідно курсу НБ України станом на день укладення договору становили 1391450 грн., а отримувач зобов`язався повернути вказані грошові кошти у строк, визначений договором. Сторони погодили іменувати надані грошові кошти поворотною фінансовою допомогою.

Пунктом 4.1 договору визначено, що строк повернення поворотної фінансової допомогу становить один календарний місяць. За п. 5.1 договору ОСОБА_1 зобов`язався повернути поворотну фінансову допомогу протягом п`яти календарних днів після закінчення строку, встановлено п. 4.1 договору.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що строк дії такого закінчується 01 листопада 2020 року.

Пунктом 7.4 договору встановлено, що у разі порушення передбаченого п. 4.1 договору строку повернення поворотної фінансової допомоги, ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити ОСОБА_2 пеню в розмірі 0,1% від розміру поворотної фінансової допомоги за кожен день прострочення її повернення.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

П.п. 14.1.257 п.14.1. ст.14 ПК України встановлено, що поворотна фінансова допомога це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

В постанові Верховного Суду від 28.08.2019 року у справі №140/125/17 зазначено, що правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Такий висновок відповідає правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками. Гроші є речами визначеними родовими ознаками, оскільки є замінними.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 коштів по договору не повернув.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує укладення договору, проте зазначає, що договором не скористався та коштів у ОСОБА_2 не брав.

Окрім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на ст.ст. 216, 229, 230, 231, 232, 233, 234 ЦПК України, які передбачають недійсність правочину за різних обставин.

Колегія суддів вважає такі твердження апелянта безпідставними та необґрунтованими.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надає жодних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Договір про поворотну фінансову допомогу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено 01 жовтня 2020 року, строком на 1 місяць. Проте з жовтня 2020 року ОСОБА_1 не заявляв вимог до ОСОБА_2 про визнання вказаного договору недійсним.

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту ч.1 ст.. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При відкритті провадження у справі, судом апеляційної інстанції було відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 16 996 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ГС «Правозахисне Товариство Українських Офіцерів» залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 16 996 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.