Справа № 467/544/22
Провадження № 2/467/167/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним

В С ТА Н О В И В:

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 лютого 2001 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про купівлю-продаж будинку АДРЕСА_1 . Дана угода була зареєстрована Універсальною товарно-сировинною Біржею «Південь» м.Вознесенськ за № 146 16 лютого 2001 року.

Після укладення договору сторони здійснили всі дії щодо його виконання. Після укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідач звільнив проданий будинок, віддав ключі та знявся з реєстрації за вказаною адресою, однак відмовився від нотаріального посвідчення угоди. Посилаючись на ці обставини, позивач прохала визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність та визнання позову.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2001 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про купівлю-продаж будинку АДРЕСА_1 . Дана угода була зареєстрована Універсальною товарно-сировинною Біржею «Південь» м.Вознесенськ за № 146 16 лютого 2001 року.

Будинок АДРЕСА_1 на момент продажу належав відповідачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 8 січня 2001 року Арбузинською державною нотаріальною конторою.

ОСОБА_1 , як покупець, сплатила продавцю належну за договором покупну ціну, а ОСОБА_3 отримала гроші та передала будинок у її розпорядження.

Тобто, була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання.

Крім того, право власності на будинок було зареєстровано 19.02.2001 року в Арбузинському БТІ за № 1121.

З рішення Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 18 грудня 2001 року № 156 вбачається, що за ОСОБА_1 закріплено у приватну власність земельну ділянку для обслуговування індивідуального домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 8 квітня 2022 року за вихідним № 389/14/15, ОСОБА_1 згідно Державного Акта на право приватної власності на землю IV-МК № 002137 має у власності земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,15 га та згідно Державного Акта на право приватної власності на землю IV-МК № 002142 має у власності земельну ділянку ведення особистого підсобного господарства площею 0.04 га за адресою: АДРЕСА_1 .

4 січня 2018 року, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття.

Положеннями ст. 42 ЦК УРСР 1963 року, який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми ( простої або нотаріальної ).

Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням.

Невиконання цих вимог, тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК 1963 року.

В той же час, відповідно до правил ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об`єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На даний час біржа ліквідована як юридична особа. За таких обставин позивач позбавлений можливості нотаріального посвідчення угоди.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна із сторін повністю, або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду визнати угоду дійсною.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання угоди дійсною є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.ч.1,2,4 ст.206 ЦПК України).

Оскільки відповідач визнав позов та обставини, зазначені у останньому у поданій суду відповідній письмовій заяві, з урахуванням того, що обставини, викладені у позовній заяві не викликають у суду сумнів щодо їх достовірності та добровільності визнання позову, а також того, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 , укладений 16 лютого 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований Універсальною товарно-сировинною Біржею «Південь» м.Вознесенськ за № 146 16 лютого 2001 року, за яким ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива