Єдиний унікальний номер 448/514/22
Провадження № 2/448/337/22
У Х В А Л А

про залишення без розгляду

02.09.2022 Мостиський районний суд Львівської області в особі головуючої судді Гіряк С.І., розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :

1. Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" 30.05.2022 звернулося з позовною заявою до відповідач ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 162,73 грн., провадження у справі відкрито.

2. Ухвалою суду від 01.08.2022 позовна заява була залишена без руху, з тих підстав, що подана з порушенням вимог встановлених ч.1 ст.10 Конституції України, статті 9 ЦПК України, де зазначено, що цивільне судочинство в судах ведеться державною мовою, а державною мовою в Україні є українська мова, оскільки, представником позивача додано до позовної заяви додано копії документів на підтвердження своїх вимог, зокрема: кредитного договору, заяви позичальника та наказу про затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг», які викладені іноземною мовою російською, без його належно завіреного перекладу на українську мову.

3. Позивачу було запропоновано в строк протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, привести позовну заяву у відповідність з вимогам законодавства шляхом усунення недоліків зазначених в ухвалі суду.

4. Копія вищевказаної ухвали суду надіслана представнику позивача для відома та виконання.

5. 19.08.2022 на адресу суду представник позивача Меркулова В.В. скерувала заяву, в якій зазначила, що на виконання вимог ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 01.08.2022 про залишення позову без руху направляє наступні пояснення.

6. Посилається на ст. 10. Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 14.12.1999, де вказано, що положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України). Поряд з державною мовою при здійсненні повноважень місцевими органами виконавчої влади, органами Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування можуть використовуватися російська та інші мови національних меншин у межах і порядку, що визначаються законами України.

7. Представник позивача зазначає, що на момент укладення кредитного договору, позивач не відносився ні до органів державної влади, ні до органів місцевого самоврядування, керуючись статтею 6 ЦК України, яка закріплює принцип свободи договору та статтею 627 ЦК України, де встановлено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вказує, що на момент укладення кредитного договору, будь-які заборони щодо укладення кредитного договору російською мовою були відсутні, договір відповідає вимогам чинного законодавства, будь-яких заперечень щодо оформлення договору зі сторони клієнта не було, вимоги щодо підписання договору на українській мові теж не було. 8. Крім того, представник позивача стверджує, що на даний час не існує жодного законодавчого акту, який би зобов`язував учасників справи подавати до суду кредитний договір, який укладений сторонами на російській мові перекладеним на українську мову.

9. Також стверджує, що надані позивачем додатки до позовної заяви на російській мові не порушують жодну норму процесуального права, тому не має підстав для залишення позову без розгляду або визнання позову неподаним та повернення його позивачу.

Дослідивши зміст поданої представником позивача заяви, приходжу до наступного висновку.

10. Статтею 9 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

11. Відповідно до статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова, яка згідно статті 1 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" є єдиною державною (офіційною) мовою в Україні.

12. Також відповідно до статті 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам ч. 3 ст. 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. Судові документи складаються державною мовою.

13. Згідно до статті 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

14. У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа N 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

15. У рішенні "Менцен проти Латвії" (заява № 71074/01) Європейський суд з прав людини зазначив: "… що свобода використання мови як така не є однією з прав і свобод, які регулюються Конвенцією. Загальновизнаним є те, що не існує жорсткої лінії розмежування мовної політики від сфери, охопленої Конвенцією, а захід, вжитий в рамках такої політики, може стосуватися одного або декількох положень Конвенції. Разом з тим, фактом залишається те, що, за винятком конкретних прав, передбачених статтями 5 § 2 та 6 § 3 (a), (e), Конвенція сама по собі не гарантує права на використання певної мови при комунікації з органами державної влади або право отримувати інформацію вільно обраною мовою. Отже, за умови поваги до прав, захищених Конвенцією, кожна Висока Договірна Сторона має право регулювати та встановлювати зобов`язання щодо використання своєї офіційної мови або мов у документах, що посвідчують особу та інших офіційних документах.

16. Враховуючи викладене вище, суд звертає увагу позивача на необхідності складення документів під час звернення до суду державною мовою. У випадку, коли документ складений іноземною мовою, до суду подається переклад документа на державну мову України. Засвідчення вірності перекладу документів з однієї мови на іншу здійснюється нотаріально, в порядку, передбаченому статтею 79 Закону України «Про нотаріат».

17. При цьому в ухвалах Великої Палати Верховного Суду теж наголошувалося, що процесуальні документи мають подаватися до суду лише державною мовою (справа № 9901/12/20, провадження № 11-56заі20; справа № 826/7329/17 (9901/346/20), провадження № 11-28заі21).

18. Разом з тим, Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду.

19. Суд звертає увагу представника позивача і на те, що принцип свободи договору, встановлений ст. 6 ЦК України та конституційна вимога щодо мови судочинства не є тотожними поняттями.

20. Щодо твердження представник позивача, що на даний час не існує жодного законодавчого акту, який би зобов`язував учасників справи подавати до суду кредитний договір, який укладений сторонами на російській мові перекладеним на українську мову та твердження, що надані позивачем додатки до позовної заяви на російській мові не порушують жодну норму процесуального права, Суд вважає за доцільне звернути увагу представника позивача на зміст статті 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019, яка визначає статус української мови як єдиної державної мови в Україні.

21. А, Рішенням Конституційного Суду України від 14.07.2021 № 1-р/2021 визнано конституційним вказаний Закон України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019.

22. Крім того, у цьому Рішенні Конституційний Суд України визначив, зокрема: „<…> українська мова є невіддільним атрибутом української державності, що зберігає свою історичну спадкоємність від давньокиївської доби. Українська мова доконечна умова (conditio sine qua non) державності України та її соборності. <…> тому будь-які зазіхання на юридичний статус української мови як державної на території України неприпустимі, оскільки порушують конституційний лад держави, загрожують національній безпеці та самому існуванню державності України.

23. Конституційний Суд України констатував, що законодавче врегулювання, метою якого є утверджувати українську мову як державну, захищає також і демократичний лад нашої держави, а дібрані законодавцем засоби в рамках застосованого в Законі диференційованого підходу є домірними легітимній меті, що її переслідувано в оспореному Законі.

24. Суд вважає, що оспорений Закон є юридичним інструментом подолання наслідків тривалого перебування різних частин України в складі інших держав та загального зросійщення України, яке тривало не одне століття під час перебування України в складі спочатку царської Росії, а згодом СРСР, та є належною юридичною основою для запровадження інституційних механізмів, що забезпечують функціонування української мови як державної з можливістю вживати державою заходів підтримчої дії (affirmative action) на користь української мови, не перешкоджаючи розвиткові, використанню й захистові мов національних меншин України.

25. Суд також звертає увагу, що цілеспрямоване нищення української мови (лінгвоцид) як визначальної ознаки української нації з боку росії впродовж багатьох століть є незаперечним історичним фактом, також визнаний і вказаним рішенням Конституційного Суду України та є складовою політики геноциду проти нашої держави, а українська мова як важливий чинник національної ідентичності і державотворення є однією з головних цілей росії у війні проти України.

26. Звертаю увагу, що у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/393/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що українська мова як засіб спілкування й інтелектуального вираження відображає самобутність багатомільйонного українського народу і є основою його духовності й історичної пам`яті. Повноцінне функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території держави є гарантією збереження ідентичності української нації та єдності України. У такому сенсі державна мова є складовою конституційного ладу та конституційною цінністю.

27. Крім того, 16 липня 2022 року вступили у дію нові норми вказаного мовного закону з метою збільшення присутності української мови в публічному просторі та зміцнення її статусу як державної.

28. Тому, враховуючи наведене та дію Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" з 24 лютого 2022 року, який діятиме до 21.11.2022, згідно якого на всій території Україні введено воєнний стан у зв`язку з повномасштабним вторгненням росії на нашу країну, сам факт посилання представника позивача на те, що на даний час не існує жодного законодавчого акту, який би зобов`язував учасників справи подавати до суду кредитний договір, який укладений сторонами на російській мові перекладеним на українську мову та твердження, що надані позивачем додатки до позовної заяви на російській мові не порушують жодну норму процесуального права Суд вважає недопустимим.

29. Враховуючи наведені норми та встановлені судом обставини, приходжу до переконання, що у встановлений судом строк, станом на 02.09.2022 року, позивач не усунув вказаних в ухвалі від 01.08.2022 недоліків та не подав до суду переклад на державну мову України, доданих до позовної заяви письмових доказів, які складені російською мовою та не засвідчив вірність перекладу цих документів нотаріально, в порядку, передбаченому статтею 79 Закону України Про нотаріат», не подав суду докази про неможливість виконання ухвали суду, отже, вимоги до позовної заяви та долучених до неї доказів, визначені ЦПК України - не виконав.

30. У відповідності до п. 8 ч.1 ст.257 ЦПК України Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

31. Згідно з ч.2 ст.251 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

32. Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10 травня 2018 року у справі №823/2164/17, відмова у доступі до суду з підстав невиконання вимог закону щодо дотримання української мови апеляційної скарги, не є такою, що несумісна з гарантіями, передбаченими у статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

33. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

34. Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави («Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

35. В зв`язку з наведеним, залишення без розгляду позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки, після усунення вказаних вище невідповідностей та недоліків вимогам закону, позивач має право повторного звернення до суду із вказаною заявою.

36. Крім того, відповідно до частини 1 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

37. Частиною 9 статті 158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

38. Враховуючи те, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду вважаю необхідним скасувати заходи забезпечення позову застосовані згідно ухвали суду від 11.07.2022.

На підставі викладеного і керуючись статтею 10 Конституції України, статтями 9, 157, 247, 257, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

2. Роз`яснити, що особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

3. Заходи забезпечення позову у вигляді заборони АТ КБ «Приватбанк» вчиняти дії щодо списання (стягнення) коштів на користь АТ КБ «Приватбанк» з усіх рахунків, в тому числі зарплатних ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі - скасувати.

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи для відома, а АТ КБ «Приватбанк» в частині скасування заходів забезпечення позову для здійснення відповідних дій після набрання ухвалою законної сили.

5. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття нової ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

8. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ухвала суду складена та підписана 02.09.2022

Суддя Світлана ГІРЯК