КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року

справа № 760/20791/19

провадження № 22-ц/824/3020/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Требуховецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, Меджибізька селищна рада Хмельницької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Коробенка С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Требуховецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області про стягнення заборгованості із заробітної плати, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою та просила стягнути заборгованості в розмірі 36522,73 гривень:

- вихідної допомоги в розмірі 17630,63 гривень;

- компенсації за невикористану відпустку тривалістю 56 днів в розмірі 11753,60 гривень;

- компенсації за невикористану відпустку тривалістю 10 днів в розмірі 2938,40 гривень;

- заборгованості із заробітної плати за травень 2019 року в розмірі 1725,31 гривень;

- заборгованості із заробітної плати за червень в розмірі 2474,79 гривень.

Крім того, позивачка просила стягнути на її користь компенсацію за спричинену моральну шкоду, завдану порушенням її трудових прав в розмірі 50000 гривень, а також провести перерахунок заборгованості, враховуючи вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Меджибізької селищної ради Хмельницької області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпуску в розмірі 1916,60 гривень та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Меджибізької селищної ради Хмельницької області на користь держави судовий збір в сумі 768,40 гривень.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивач не була ознайомлена із наказом про звільнення. Судом не взято до уваги той факт, що наказ про звільнення ОСОБА_1 видано всупереч Кодексу законів про працю.

Зазначено, що під час перебування на посаді заступника директора школи ОСОБА_1 неодноразово погрожували про що було повідомлено правоохоронні органи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Требуховецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області просить відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Від представника загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області надійшов лист на електронну адресу суду про відкладення розгляду справи, оскільки апеляційна скарга не надходила на адресу школи та відповідачу необхідний час для подачі відзиву.

Подане клопотання колегія суддів відхиляє, оскільки на електронну адресу Требуховецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Меджибізької селищної ради судом 20.12.2021 року направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію апеляційної скарги.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист від представника Требуховецької загальноосвітньої школи, в якому останній просить суд врахувати поданий відзив на позовну заяву при розгляді апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за ст. 38 КЗпП України відбулося за частиною 1, а не за частиною 3 (порушення роботодавцем законодавства), а тому вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь вихідної допомоги задоволенню не підлягають, оскільки вона вважається звільненою за власним бажанням.

Відповідачем-1 визнається, що ОСОБА_1 не було виплачено під час звільнення компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки», тривалістю 10 календарних днів в сумі 1916,60 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, щоОСОБА_1 05 лютого 2019 року призначена на посаду заступника директора з навчально-виховальної роботи Требуховецької загальноосвітньої школи Меджибізької селищної ради.

24 травня 2019 року ОСОБА_1 подана заява про звільнення у зв`язку з тим, що тимчасовим керівництвом школи не забезпечено їй належного рівня умов праці.

19 червня 2019 року директором Требуховецької загальноосвітньої школи Меджибізької селищної ради видано наказ №41-к про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням (а.с.98).

Отже, позивач звільнена за частиною 1 ст. 38 КЗпП України.

ОСОБА_1 не заявляє вимог про зміну формулювання причин звільнення, не оскаржує наказ про її звільнення в цілому, відтак суд позбавлений можливості вважати її звільненою саме за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

Згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність підстав для задоволення вимог щодо стягнення вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку, оскільки ОСОБА_1 вважається звільненою за власним бажанням.

Судом також встановлено, що з 25 травня 2019 року по 19 червня 2019 року (день звільнення) позивач не з`являлася на робочому місці, у зв`язку з чим їй обґрунтовано не нараховувалася заробітна плата.

Оплата відпрацьованих в травні 2019 року 22 робочих днів здійснена у повному обсязі (а.с. 120).

В день звільнення позивачу було також нараховано компенсацію за невикористану частину відпустки (пропорційно відпрацьованому часу протягом року - за 16 календарних днів) в розмірі 2814,33 гривень, яка також була виплачена у повному обсязі.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про відпустки» одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Відповідачем визнається, що ОСОБА_1 не було виплачено під час звільнення компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки», тривалістю 10 календарних днів в сумі 1916,60 гривень.

Відтак, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність моральної шкоди у позивача, внаслідок тривалої невиплати належних їй платежів, та виходячи із обставин справи та засад розумності стягнення на користь позивача 1000 грн моральної шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на положення вищенаведеної статтідоводи апеляційної скарги про те, що позивач не була ознайомлена із наказом про звільнення судом не приймаються, оскільки відповідна підстава не була заявлена в суді першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що наказ про звільнення ОСОБА_1 видано всупереч Кодексу законів про працю колегія суддів також не приймає, оскільки позивач вказаний наказ не оспорює, та вимоги про визнання його недійсним чи зміну формулювання не заявляє.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, вихідної допомоги та частини компенсації за невикористану відпустку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Суддя-доповідач

Судді