Провадження №2-др/523/28/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, у складі:

Головуючого - судді Дяченко В.Г.

за участю секретаря судового засідання Мішаглі Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Соловйова Віктора Вікторовича, представника відповідачки ОСОБА_1 , про розподіл судових витрат, по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про захист порушеного права кредитора, шляхом визнання майна предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про захист порушеного права кредитора, шляхом визнання майна предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

18 липня 2022 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси, справу було залишено без розгляду, на підставі заяви представника позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

25 липня 2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Соловйова Віктора Вікторовича, представника відповідачки ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 42500 грн, посилаючись на те що, позивач звертаючись до суду із позовом, заявою про забезпечення позову, заявою про залишення позову без розгляду - зловживав своїми процесуальними правами, достеменно знаючи що спір між сторонами вирішено іншим судом.

Суд, перевіривши матеріали справи, зазначає наступне.

У відповідності до ст.13,44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання правами не допускається. З огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві учасники справи розпоряджаються своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Суд підкреслює, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Частиною 1ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Суд зазначає, що згідно ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом ч.6 ст.142 ЦПК України суд може вирішити питання про розподіл судових витрат у справі або залишення позову без розгляду за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд вказує, що необхідною умовою для застосування ч.5ст.142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду є доведення факту вчинення позивачкою необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо.

При цьому відповідачка у такому випадку повинна надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Аналіз процесуальної норми вказує на те, що для стягнення компенсації здійснених відповідачами витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачам згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд наголошує, що належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано свідчили про штучність заявленого спору та зловживання позивачем процесуальними правами, відповідачкою та її представником не наведено.

Одночасно суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, так само матеріалами справи не підтверджується і зловживання позивачем своїми процесуальними правами під час розгляду справи.

На переконання суду реалізація Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» свого конституційного права на звернення до суду з позовом та заявами про захист порушеного права кредитора, шляхом визнання майна предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та подання в подальшому заяви про залишення позову без розгляду не свідчить про зловживання позивачем своїми правами і про необґрунтованість його дій.

Суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №148/312/16-ц та від 03.07.2019 у справі №543/408/17, згідно якої саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду, а рівно як відмова від позову, не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Зазначене стосується і інших процесуальних дій передбачених ЦПК України.

Суд наголошує, що під час провадження справи, позивач вів активний захист своїх прав та законних інтересів, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності процесу. Тобто характер його дій свідчив про реалізацію ним передбаченого Конституцією України права на судовий захист, що підтверджується матеріалами справи

Також судом не встановлено зловживань позивача з приводу неявок у судове засідання та як наслідок безпідставного затягування розгляду справи.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, саме по собі пред`явлення позову, заяв по справі, не може свідчити про необгрунтовані дії позивача, отже підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 142, 260, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Соловйова Віктора Вікторовича представника відповідачки ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про захист порушеного права кредитора, шляхом визнання майна предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

Ухвала суду може бути оскаржена позивач до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст виготовлено 31.08.2022 року.

Суддя: