Ухвала

31 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 761/14537/15-ц

провадження № 61-7758ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета Олександра Вікторовича, заінтересована особа: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Шеремета О. В. (далі - державний виконавець Шеремет О. В.), заінтересована особа: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»).

Скарга обґрунтована тим, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 у справі № 761/14537/15-ц, зміненою постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року, стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 250,00 грн.

ОСОБА_1 звернувся з виконавчим листом № 761/14537/15-ц до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), однак державний виконавець своїм повідомленням повернув вказаний виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 вважав, що даним повідомленням порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», оскільки дії виконавця фактично призводять до невиконання судового рішення, яке набрало законної сили. Посилався також на правовий висновок, викладений у постанові Верхового Суду від 06 листопада 2019 року, зроблений саме по цій справі, за яким наявність норми пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу у разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданню цивільного судочинства, спрямованих на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

З огляду на вищевикладене, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного виконавця Шеремета О. В. від 20 липня 2021 року у формі повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа

№ 761/14537/15-ц, виданого 09 липня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва;

- зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти до виконання виконавчий лист № 761/14537/15-ц, виданий 20 липня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва, відкрити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення;

- зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання вказаної ухвали.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року, скаргу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного виконавця Шеремета О. В. від 20 липня 2021 року у формі повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа

№ 761/14537/15-ц, виданого 09 липня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва.

Зобов`язано Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти до виконання виконавчий лист № 761/14537/15-ц, виданий 20 липня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва, відкрити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання вказаної ухвали.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Верховний Суд

у постанові від 06 листопада 2019 року, ухваленій у цій же справі

№ 761/14537/15-ц за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шеремета О. В., заінтересована особа - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», вважав, що наявність норми пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

12 серпня 2022 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» через систему «Електронний Суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 липня

2022 року (надійшла до суду 15 серпня 2022 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Шеремета О. В. від 21 грудня 2019 року у ВП № 60640958 про арешт майна боржника.

Додатковою ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва

від 14 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (ухвали) у справі задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 100,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого

2020 року залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року додаткову ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

від 14 серпня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

від 18 лютого 2020 року, постанову Київського апеляційного суду

від 12 листопада 2020 року залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року

в оскаржуваній частині, постанову Київського апеляційного суду

від 12 листопада 2020 року залишено без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року задоволено.

Касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на додаткову ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року задоволено частково.

Додаткову ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

від 14 серпня 2020 року, постанову Київського апеляційного суду

від 17 грудня 2020 року змінено, збільшено розмір стягнутих з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 2 100,00 грн до 5 250,00 грн.

На підставі постанови Верховного Суду від 24 червня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист

№ 761/14537/15-ц щодо стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 250,00 грн, який було пред`явлено до органів державної виконавчої служби.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня

2015 року № 898 відповідно до статті 77 Закону України «Про банки

і банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку,

а відповідно до Постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку»

від 18 грудня 2015 року № 230 безпосередньо розпочато процедуру ліквідації Банку.

Повідомленням від 20 липня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, старшим державним виконавцем Шереметом О. В. вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання на підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 грудня

2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у банку розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що наявність норми пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, не може суперечити принципу верховенства права, меті

й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16 квітня

2018 року у справі № 910/11908/16.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Враховуючи вказане, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення скарги.

Посилання як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року

у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20), від 23 травня

2018 року у справі № 910/7983/17 (провадження № 12-56гс18),

від 03 жовтня 2018 року у справі № 487/3335/13-ц (провадження

№ 14-111цс18) та у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 127/376/18 (провадження № 61-16633св19), від 11 червня 2021 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 61-22234св19),

від 30 червня 2021 року у справі № 552/1811/15-ц (провадження

№ 61-17866св20), від 27 червня 2018 року у справі № 761/35552/14-ц (провадження № 61-10187св18), від 06 липня 2022 року у справі

№ 761/14537/15-ц (провадження № 61-18306св21), від 28 вересня

2021 року у справі № 127/376/18 (провадження № 61-13073св20), не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається в касаційному порядку. Під судовими рішеннями

в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики,

а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада

2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 липня

2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета Олександра Вікторовича, заінтересована особа: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник