Провадження № 2/638/2788/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2022 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді: Цвіри Д. М.,
за участю секретаря судового засідання:Зінченко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Юлією Олександрівною за №1208 від 14.06.2021 року. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що стягнута за виконавчим написом заборгованість не є безспірною, оскільки відповідачем нотаріусу не було надано всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості.
Від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Ю.О. до суду надані пояснення на позовну заяву, в яких остання вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з тим, що під час вчинення виконавчого напису нею було дотримано всіх вимог, передбачених чинним законодавством України.
Ухвалою Дзержинського районного суд м. Харкова від 11 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішеного проводити за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання по справі.
Ухвалою Дзержинського районного суд м. Харкова від 11 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.
Ухвалою Дзержинського районного суд м. Харкова від 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання клопотання про витребування доказів, клопотання про витребування доказів задоволено частково, витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Ю.О. належним чином завірену копію виконавчого напису №1208 від 14 червня 2021 року та інші документи, на підставі яких проводиться стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , у задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Багмат П.Д. в судове засідання не з`явились, представником позивача до суду надано заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував.
Відповідач - представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання.
Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суд, за згодою позивача, розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляду продовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова протии України»).
Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.
Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справита оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 14.06.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Юлією Олександрівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1208, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», якому право вимоги перейшло на підставі Договору №2127/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідченого 14 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.І. за реєстровим №9, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Договору купівлі-продажу прав вимоги, посвідченого 20.05.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №1134, який укладеного між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», заборгованості, яка виникла за іпотечним договором №7330/05/11/07-HB, посвідченим 09 липня 2007 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Ніколенко Г.А. за реєстровим №1118, який укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» на виконання вимог закону України «Про акціонерні товариства» в забезпечення за кредитним договором №7330/05/07-HB від 09 липня 2007 року та згідно виписки з рахунку боржника від 31.05.2021 року становить 2682050,94 грн. та 2500,00 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього 2684550,94 грн.
Сума заборгованості в розмірі 2682050,94 грн. складається з 1178237,96 грн. основний борг, 1503812,98 грн. відсотки. Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів.
Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року (а.с.61).
На виконання даного виконавчого напису 16.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитром Олександровичем було відкрито виконавче провадження №66863456 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису.
З тексту виконавчого напису та доданих до нього документів вбачається, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. було вчинено виконавчий напис на іпотечному договорі №7330/05/11/07-HB, нотаріально посвідченому 09 липня 2007 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Ніколенко Г.А. за реєстровим №1118.
Вищезазаначений іпотечний договір укладено між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» в забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором №7330/05/07-HB від 09 липня 2007 року, і, відповідно до п.1.2. іпотечного договору, у забезпечення зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) надала іпотекодержателю (ВАТ «Кредитпромбанк») в іпотеку майно.
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
В силу приписів ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).
Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).
Верховний Суд у постанові від 27.03.2019 року у справі №137/1666/16-ц зазначив, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Право врегулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів здійснюється згідно з главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на вищевикладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.
Відповідно до матеріалів справи, вимога іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості від 23.01.2020 року за №0123/8, 0123/9, 0123/10 від ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» згідно опису вкладення у лист з повідомленням 23.01.2020 року надіслано на адреси ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , та отримано ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 04.02.2020 року, про що свідчить проставляння нею особистого підпису, дати та прізвища на рекомендованому повідомленні про вручення вищезазначеного відправлення ( а.с 81).
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
В данному випадку, судом встановлено, що заборгованість зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення не була безспірною, з огляду на наступне.
Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» в Україні» належним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ, оформлений відповідно до вимог ст. 9 цього закону.
Отже, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, офомлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц сформульований правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так є достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Таким чином, нотаріусом під час вчинення виконавчого напису не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, не було з`ясовано позицію боржника, а виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками відповідача, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача.
В виписці з рахунку боржника зазначено, що на рахунку ОСОБА_1 станом на 31.05.2021 р. обліковується заборгованість за іпотечним договором №7330/05/11/07-HB, укладеним в забезпечення за кредитним договором №7330/05/07-HB від 09 липня 2007 року, яка становить 2682050,94 грн. та складається з 1178237,96 грн. основний борг, 1503812,98 грн. відсотки та не зазначено про ненадходження платежу від ОСОБА_1 .
При цьому, виникнення заборгованості вбачається не з іпотечного договору, який не може існувати як самостійний договір, а має лише похідний характер від забезпеченого ним зобов`язання, тобто, є лише забезпеченням виконання позичальником його зобов`язань перед банком за основним кредитним договором, з якого виникає зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а вбачається з умов кредитного договору.
З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними.
Відповідно до умов договору №2127/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідченого 14 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.І. за реєстровим №9, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», як банком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», як новим кредитором, в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зазначених у додатках №1, №3 до цього договору (надалі за текстом боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорами), договорами застави, договорами про надання гарантії, (гарантіями), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно з реєстром у додатках №1, №3 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку визначених цим договором.
Нотаріусу для вчинення виконавчого напису ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» надано заяву від 31.05.2021 року, до якої відповідно до зазначених в ній додатках надано наступні документи для вчинення виконавого напису: оригінал іпотечного договору №7330/05/11/07-HB від 09 липня 2007 року; виписку з рахунку боржника; копію договору про відступлення прав вимоги №2127/К від 14 січня 2020 року; копію договору про відступлення прав вимоги б/н від 20.05.2013 року; вимогу - повідомлення про дострокове погашення заборгованості; опис вкладення.
Однак, серед доданих до заяви від 31.05.2021 року документів, є відсутніми додатки №1, №3 до договору №2127/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідченого 14 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.І. за реєстровим №9, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», на підставі яких при вчиненні нотаріусом правочину, яким є виконавчий напис, підлягає визначенню чи дійсно до нового кредитора перейшло право вимоги від первісного кредитора та чи виникло у нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» право вимагати виконання зобов`язань від ОСОБА_1 за кредитним договором і за договором іпотеки.
Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився, чи відступлено Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» належне йому право вимоги, яке виникло у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» саме до позичальника ОСОБА_1 за укладеним між цими сторонами кредитним договором №7330/05/07-HB від 09 липня 2007 року та іпотечним договором №7330/05/11/07-HB від 09 липня 2007 року щодо повернення отриманих позичальником кредитних коштів та стягнення заборгованості за кредитом в разі порушення зобов`язань за кредитним договором та чи виникло в зв`язку з цим це право саме у ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.
З огляду на вищевикладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Положеннями ст.49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, в тому числі, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Договор відступлення права вимоги за договорами за їхніми ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором і договорами іпотеки замінений на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», як нового кредитора.
Однак, з наданих суду доказів не вбачається, що до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», як нового кредитора перейшов певний обсяг прав первісного кредитора саме за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед первісним кредитором, право вимоги за якими відступається.
Отже, на переконання суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис у порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 не первіривши виникнення у нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» право вимагати виконання зобов`язань від ОСОБА_1 за кредитним договором і за договором іпотеки.
Зазначене вище дає підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
З огляду на вищевикладене суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
У відповідності до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України).
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).
При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідачем всупереч вищевказаних норм процесуального права не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача.
Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду у сумі 908,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 454,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4, 12,13,19, 43,49,76-81, 133, 141,263-265,268, 280-289, 352 ЦПК України,суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.
Визнати виконавчий напис №1208 від 14.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Юлією Олександрівною, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №7330/05/07-НВ від 09.07.2007 рокув розмірі 2682050,94(два мільйони шістсот вісімдесят дві тисячі п`ятдесят) грн. 94 коп., таким, що не підлягає виконанню.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 19.12.1997 року, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .
Треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, адреса: АДРЕСА_4 .
Суддя Д. М. Цвіра