РІШЕННЯ

Іменем України

25.08.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Мартьянової С.М.

з участю секретаря Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Західного територіального управління Національної Гвардії України про визнання рішення незаконним, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання рішення незаконним.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що він займає посаду командира 2 БГ ЗГСП ОЗСП, зо знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У червні 2019 року позивач звернувся на ім`я командира окремого загону спеціального призначення із рапортом щодо отримання дозволу на реєстрацію його за адресою військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , у зв`язку з переміщенням для подальшого проходження служби до окремого загону спеціального призначення Західного територіального управління Національної гвардії України. Даний рапорт був розглянутий в січні 2020 року. У результаті прийнято рішення про відмову у реєстрації ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Така відмова оформлена протоколом засідання житлово-побутової комісії Західного територіального управління Національної Гвардії України від 03.01.2020 року. Позивач та його представник вважають, що рішення про відмову у реєстрації є необґрунтованим та незаконним. Відтак зважаючи на вищевказані обставини, просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Західного територіального управління Національної Гвардії України про відмову в реєстрації ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_1 , оформлене протоколом від 03.01.2020 року.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 28.02.2020 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Представником відповідача 26.03.2020 року подано до суду відзив на позовну заяву. Стверджується, що 10.06.2019 року командир 2 БГ ЗГСП ОЗСП капітан ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я командира ОЗСП полковника ОСОБА_2 про отримання дозволу на реєстрацію його за адресою військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 капітан ОСОБА_1 до рапорту не долучив довідку про місце реєстрації, що унеможливлювало розгляд такого на засіданні житлово-побутової комісії Західного територіального управління Національної гвардії України. Після отримання всіх документів 03.01.2020 року житлово-побутовою комісією Західного територіального управління Національної гвардії України згідно витягу з протоколу №1 було розглянуто рапорт командира 2 БГ ЗГСП ОЗСП капітана ОСОБА_1 щодо надання дозволу на реєстрацію по АДРЕСА_3 у зв`язку із переміщенням по службі. Житлово-побутовою комісією Західного територіального управління згідно витягу з протоколу №1 від 03.01.2020 року командиру 2 БГ ЗГСП ОЗСП капітану ОСОБА_1 відмовлено в реєстрації по АДРЕСА_3 у зв`язку з тим, що він зареєстрований у АДРЕСА_4 з 04.06.2018 року. Відтак просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача, у свою чергу, подано до суду відповідь на відзив від 03.04.2020 року. Зазначається, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим. Представник позивача посилається законодавство України, яке встановлює можливість здійснення реєстрації за новим місцем проживання з одночасним його зняттям з попереднього місця реєстрації. Норм законодавства, які б передбачали відмову у взятті на квартирний облік у зв`язку з наявною реєстрацією місця проживання в оскаржуваному рішенні не наведено, що свідчить про незаконність рішення відповідача. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 16.10.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представником відповідача 16.06.2021 року подано до суду заперечення проти позовної заяви. Стверджується, що житлово-побутові комісії є колегіальним дорадчим органом, до повноважень яких не входить реєстрація за місцем проживання будь-кого. Реєстрація за місцем проживання можлива за фактичною адресою придатного для проживання житлового приміщення наданого військовослужбовцю. Західне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) житлової площі не має і здійснює піднаймання житла для військовослужбовців частини по мірі надходження кошторисних призначень. Таким чином, слід відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Сторони у справі на судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача звернувся з заявою про підтримання позовних вимог, просить позов задовольнити в повному обсязі та проводити розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що комісією Західного територіального управління НГ України 03.01.2020 року розглянуто Рапорт майора ОСОБА_1 , який займає посаду командира 2 БГ ЗГСП ОЗСП. Уданому Рапорті ОСОБА_1 просить надати дозвіл на реєстрацію по АДРЕСА_3 у зв`язку з переміщенням по службі. Згідно довідки від 14.11.2019 року №00057 ОСОБА_1 зареєстрований з 04.06.2018 року у м. Львові у квартирі АДРЕСА_5 , як кузен власниці даної квартири ОСОБА_3 . Ухвалено наступне рішення, а саме: у зв`язку з тим що, майор ОСОБА_1 , 1985 р.н. зареєстрований в АДРЕСА_4 з 04.06.2018 року - відмовлено у реєстрації по АДРЕСА_3 . Даний факт підтверджується Витягом з протоколу №1 від 03.01.2020 року.

Відповідно до ОСОБА_4 від 10.06.2019 року, такий просить Західне управління територіального управління НГУ дозвіл на реєстрацію ОСОБА_1 за адресою військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 у зв`язку з переміщенням для подальшого призначення Західного територіального управління Національної гвардії України.

Згідно з Актом №612 від 20.09.2019 року, ОСОБА_1 не зареєстрований, проте проживає за адресою АДРЕСА_6 , що засвідчено підписами сусідів та всіх членів комісії.

Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №5302 від 23.09.2019 року підтверджується те, що ОСОБА_1 є співвласником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному реєстрі осіб, які мають право на пільги учасника бойових дій, посвідчення НОМЕР_3 .

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодекс України, частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Питання щодо постановлення громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на квартирний облік та порядок надання їм жилих приміщень врегульоване Житловим кодексом Української РСР, Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Української ради профспілок від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила).

Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців та членів їх сімей визначено Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081.

Відповідно до пунктів 22, 23, 24, 25 Порядку, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави зарахування на облік, вид черговості, а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. На кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа.

Згідно пунктів 31, 32 Порядку, житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством. Військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Організація забезпечення і надання житлових приміщень військовослужбовцям Національної гвардії України, а також особам, звільненим у запас або відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військових частинах, та членам їх сімей, - визначається Інструкцією з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом МВС України 28.07.2007 р. №278 (далі Інструкція).

Як видно із пункту 4.4 Інструкції, уся житлова площа, яка надходить до Національної гвардії України для забезпечення військовослужбовців, розподіляється рішенням Головного управління Національної гвардії України між військовими частинами, виходячи з часу перебування військовослужбовців на квартирному обліку. Розподіл житлової площі проводиться житлово-побутовою комісією зазначеної частини серед військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку. Черговість розподілу житлової площі визначається пропорційно до кількості осіб, які перебувають на квартирному обліку, у відсотковому відношенні до видів черги, у межах календарного року поставлення на квартирний облік, з урахуванням попереднього забезпечення. Рішення житлово-побутової комісії військової частини розглядається і затверджується центральною житлово-побутовою комісією Головного управління Національної гвардії України.

Згідно пункту 4.10 Інструкції житлово-побутова комісія може переглянути своє рішення про надання житлових приміщень до видачі ордерів, якщо з`ясуються обставини, які не були раніше відомі і могли вплинути на зазначене рішення. Якщо ж такі обставини стають відомими після видачі ордера, то рішення про надання житлового приміщення переглядається в судовому порядку.

На підставі рапорту, майор ОСОБА_5 , 1985р. н.- займає посаду командира 2 БГ ЗГСГ1 ОЗСП, просить надати дозвіл на реєстрацію по АДРЕСА_1 (військова часта НОМЕР_1 ) у зв`язку із переміщенням по службі Згідно довідки від 14 листопада 2019 року №00057 ОСОБА_1 , зареєстрований з 04.06.2018 року у м. Львові в квартирі АДРЕСА_5 , як кузен власниці даної квартири ОСОБА_3 .

Як вбачається з витягу з протоколу №1 засідання житлово-побутової комісії Західного територіального управління НУ України відповідно до п.1.4. Інструкції з організації забезпечення. надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МВС від 28.07.2007 №278, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2007 року за №94244209 передбачається, що військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання житлового приміщення зареєструватися за місцем розташування військової частини. У зв`язку з тим що, майор ОСОБА_1 . 1985р.н зареєстрований в АДРЕСА_7 з 04.06.2018 року, власниця квартири ОСОБА_3 , в даній квартирі не зареєстрована - відмовлено в реєстрації по АДРЕСА_3 .

Потреба у громадян в поліпшенні житлових умов може містити різний за своїм змістом характер: кількісний (недостатній розмір жилого приміщення), якісний проживання в приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам). При цьому можуть бути також інші критерії за наявності яких громадянин потребуватиме поліпшення житлових умов.

Так, як зазначено вище, згідно пункту 65 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень та пункту 4.10 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, житлово-побутова комісія може переглянути своє рішення про надання житлових приміщень до видачі ордерів, якщо з`ясуються обставини, які не були раніше відомі і могли вплинути на зазначене рішення.

Разом з тим, такі обставини, які зазначені відповідачем у оскаржуваному рішенні, не можуть вважатися такими, що не були раніше відомі, а також могли вплинути на рішення комісії про розподіл житла, в контексті пункту 65 Правил та пункту 4.10 Інструкції.

Так, позивач ОСОБА_1 з 16.04.2016 року перебуває на квартирному обліку разом із членами сім`ї, та з квартирного обліку, ні він, ні члени його сім`ї не знімалися, що стверджується довідкою Управління соціального захисту населення Яворівської РДА (а.с.20).

Відповідно до абз. другого пункту 1.4. Інструкції № 278 військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання житлового приміщення зареєструватися за місцем розташування військової частини.

Відповідно до абз. 9 п. 6 р. І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства Оборони України 31.07.2018 № 380, передбачено, що реєстрація військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється відповідно до Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить із наступного.

Як в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 13), так і в Конституції України (ст. 55) передбачено, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Такі самі положення передбачені ЦК України та ЦПК України. Зокрема, ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 1, 3 ЦК України, статтями 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Реалізуючи передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України, ЦК України та ЦПК України право на судовий захист, особа повинна вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Таким чином, порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 вказано, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких відомостей щодо того, що позивач звертався до відповідного органу реєстрації з заявою про зняття його з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 .

Про дані обставини і зазначає у своєму рішенні, оформленному протоколом №1 засідання житлово-побутової комісії Західного територіального управління НГ України від 03.01.2020 року, зокрема, що 14.11.2019 року №00057 ОСОБА_1 зареєстрований з 04.06.2018 року у м. Львові у квартирі АДРЕСА_5 , як кузен власниці даної квартири ОСОБА_3 .

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження факту подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для відмови у реєстрації позивача відповідачем за адресою військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , позивачем суду не було надано.

В той же час як встановлено судом до відповідно до абз. другого пункту 1.4. Інструкції № 278 військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання житлового приміщення зареєструватися за місцем розташування військової частини. Відтак дана правова норма даної Інструкції не містять обов`язку відповідача здійснювати таку реєстрацію позивача. Крім того, як судом встановлено у позивача уже є зареєстроване місце проживання.

Досліджені документи дають підстави для висновку про те, що належних та допустимих у розумінні ст. 77, 78 ЦПК України доказів того, що діями відповідача було порушено права та/або законні інтереси саме позивача, останньою суду не надано та не обґрунтовано, яким чином та які її права та інтереси порушуються реєстрацією або ж відмовою у реєстрації місця проживання її повнолітньої доньки.

Враховуючи викладені норми права та встановлені судом обставини у вправі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статями 4, 5, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Західного територіального управління Національної Гвардії України про визнання рішення незаконним - відмовити.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , ІПН: НОМЕР_4 );

Відповідач: Західне територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_2 ) (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 146, код: 25575767).

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мартьянова С.М.