КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7514/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року у складі судді Батрин О.В.,

у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД "Камілла" від 17 грудня 2014 року № 1491 громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_2 шляхом обману заволодів 40 % частки статутного капіталу у товаристві, вартість якої становила 8 000 000 грн.

14 січня 2015 року, зареєструвавши за собою 40 % частки товариства, ОСОБА_2 кошти не сплатив.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі № 370/1226/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн за невиконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД "Камілла" від 17 грудня 2014 року № 1491 та умов договору відступлення права вимоги; 4 192 000 грн інфляційних втрат; 3 % річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн 39 коп., 1 841 грн 61 коп. судового збору.

На даний час щодо виконання судового рішення проводяться виконавчі дії у виконавчому провадженні № 55989291, яке згодом об`єднане у зведене виконавче провадження № 57576813.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у справі № 752/18635/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 134 032 грн та інфляційні втрати у розмірі 574 516 грн за невиконання рішення апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі № 370/1226/15-ц у період з 25 листопада 2017 року по 03 квітня 2018 року.

Посилаючись на те, що рішення судів відповідачем не виконуються, відповідач має невиконані грошові зобов`язання, позивач просив на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних та інфляційні втрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 за невиконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року № 370/1226/15-ц 3 % річних у розмірі 582524 грн. та інфляційні у розмірі 1308640 грн. 45 коп.; за невиконання постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у справі № 752/18635/15-ц 3 % річних у розмірі 4486 грн. та інфляційні у розмірі 6323 грн. 61 коп. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь суб`єкта підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_1 три відсотки річних у розмірі 586 639 грн за прострочення виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року, збитки заподіяні індексом інфляції у розмірі 1680900 грн за прострочення виконання цього ж рішення; три відсотки річних у розмірі 4485 грн за прострочення виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року та збитки заподіяні індексом інфляції у розмірі 20682 грн за прострочення виконання цієї ж постанови.

Зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого провів невірні розрахунки стягнутих сум, що спричинило їх безпідставне зменшення.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, від ФОП ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі,тому колегія суддів відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі № 370/1226/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн за невиконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД "Камілла" від 17 грудня 2014 року № 1491 та умов договору відступлення права вимоги; 4 192 000 грн інфляційних втрат; 3 % річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн 39 коп. 1 841 грн 61 коп судового збору. Загалом сума до стягнення становить 1 254 4031 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Наконечного І.М. від 14 березня 2018 року відкрито виконавче провадження 55989291 за виконавчим листом від 01 березня 2018 року, виданим Макарівським районним судом Київської області у справі № 370/1226/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7 980 000 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Наконечного І.М. від 01 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження 57575997 за виконавчим листом від 01 березня 2018 року, виданим Макарівським районним судом Київської області у справі № 370/1226/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 4 192 000 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Наконечного І.М. від 01 листопада 2018 року об`єднано виконавчі провадження 55989291 та 57575997 у зведене виконавче провадження 57576813.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у справі № 752/18635/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 134 032 грн 11 коп. та інфляційні втрати в розмірі 574 516 грн 62 коп. за невиконання рішення апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі № 370/1226/15-ц у період з 25 листопада 2017 року по 03 квітня 2018 року та судовий збір у розмірі 4 090 грн.

На даний час щодо виконання судового рішення проводяться виконавчі дії у зведеному виконавчому провадженні, яке не закінчене. Рішення судів відповідачем не виконані.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення.

Між тим, повністю з висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Так, предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішення апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року за період з 04 квітня 2018 року по 21 жовтня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року за період з 18 липня 2019 року по 21 жовтня 2019 року.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Убачається, що позивач просив стягнути з відповідача на свою користь відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України, за порушення грошового зобов`язання у зв`язку з невиконанням судових рішень, якими вже стягнуто відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України, за порушення грошового зобов`язання.

Отже, матеріалами справи доведено, що рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року відповідачем не виконано, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача, відповідно до статті 625 ЦК України, права на стягнення 3 % річних у розмірі 4 486 грн та інфляційних втрат в сумі 6 323 грн 61 коп. внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, як заявлено у позові, за період з 04 квітня 2018 року по 21 жовтня 2019 року.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції в частині вимог про застосування положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо рішення Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року погодитися не можливо.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій.

Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 ЦК України.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.

Як вже зазначалось вище, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналізуючи наведені норми матеріального права та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, слід зробити висновок про те, що грошове зобов`язання це - цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей, яке також виникає з рішення суду, яким стягнуто заборгованість з боржника на користь кредитора.

Разом з тим не є грошовим зобов`язанням судове рішення, яким вже стягнуто відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України за порушення будь-якого грошового зобов`язання, оскільки в такому випадку таке рішення носить не зобов`язальний характер щодо сплати грошового зобов`язання боржника перед кредитором, а виконує роль санкції за прострочення боржником грошового зобов`язання, які являють собою міру цивільно-правової відповідальності, що застосовується до всіх грошових зобов`язань у розмірі 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, районний суд, неправильно застосувавши матеріальний закон, дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на підставі положень ст.625 ЦК України заборгованості за невиконання постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у вигляді 3 % річних у розмірі 4486 грн. та інфляційних втрат у сумі 6323 грн. 61 коп.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року в частині вирішення вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у позові.

У решті рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року в частині вирішення вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у позові.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: