ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/481/22Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/817/731/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305010300
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Дідух М.Є.

та представника відповідача ГУНП в Тернопільській області Старжинського Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №601/481/22 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2022 року, ухвалене суддею Мочальською В.М., повний текст якого складений 04 липня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби у Тернопільській області, Кременецький районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби у Тернопільській області, Кременецький районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень та понесені судові витрати (а.с. 1-6).

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначив, що 27 липня 2021 року поліцейським сектору поліцейської діяльності м. Почаїва Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшим сержантом поліції Чоповським С.В. винесено дві постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП та в розмірі 510 гривень за ч.5 ст.121 КУпАП. Вважаючи дії працівника поліції неправомірними, а постанови незаконними, він звернувся в суд для захисту своїх порушених прав та законних інтересів. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 11 жовтня 2021 року, визнано дії працівника ОСОБА_2 неправомірними, оскаржувані постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАВ №527272 та серії БАВ №527273 від 27 липня 2021 року скасовано, провадження по справах закрито. Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 вказує на те, що вона полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, приниження честі та гідності, моральні страждання та інші негативні наслідки. Так, під час зупинки працівниками поліції та на час винесення поліцейським Чоповським С.В. постанов про накладення адміністративного стягнення, він був позбавлений можливості поїхати з місця зупинки разом з двома малолітніми дітьми на протязі тривалого періоду часу, починаючи з 11 години до 12 години, яких я на своєму автомобілі віз до лікарні, хоча доказів скоєння мною адміністративного правопорушення у працівника поліції не було. Фактично мало місце безпідставне затримання його автомобіля, його та двох малолітніх дітей протягом більше години. Поводився працівник поліції ОСОБА_2 зухвало та особливо цинічно, незважаючи на те, що ним йому особисто було зазначено, що в автомобілі знаходився син ОСОБА_3 2012 року народження, який мав різану травму руки та йому необхідна була медична допомога у знятті швів з долоні руки. ОСОБА_2 на його пояснення про необхідність забезпечення ним, як батьком дитини, належної медичної допомоги не реагував, ввів себе зверхньо, насміхався та відверто тішився перед ним, його дітьми та його колегою своїм владним становищем, всіляко намагався своєю поведінкою показати як він, як старший сержант поліції може робити будь-які речі, які йому замануться забирати документи з рук водія, примушувати водія його прохати їх повернути, проводити на дорозі роз`яснювальну з його точки зору роботу, оскільки по суті це було психологічне насилля з його боку. Це психологічне насилля підтверджується тією обставиною, що після першої зупинки і оформлення відповідної постанови, ОСОБА_2 повернув йому його водійські документи і відразу після того, як він продовжив рух, ОСОБА_2 знову зупинив його автомобіль та забрав документи, повторно склав постанову, яка завідомо була протиправною, не віддавав йому документи, змушуючи його принижуватися перед ним через прохання повернути їх. Така поведінка тривала досить довго, особливо з урахуванням тієї обставини, що погода стояла сонячна, в автомобілі було дуже жарко і він разом з своїми малолітніми дітьми млів від спеки, хоча згідно рекомендації лікарів йому протипоказано тривале знаходження на сонці, що доводиться відповідними медичними документами. Приниження його честі та гідності також доводиться і тією обставиною, що він, як адвокат, напередодні приймав участь в режимі відеоконференції під час судового засідання у Кременецькому районному суді і тут же змушений був під час слухання адміністративного позову юридично доводити свою невинуватість, а фактично виправдовуватися. Також під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, як особи невинуватої, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, безсоння, роздратування, особливо з огляду на ту обставину, що він є інвалідом армії 2 групи довічно та згідно з рекомендаціями лікарів йому протипоказані психоемоційні навантаження, внаслідок проведеної операції по видаленню пухлини щитовидної залози. Такі незаконні дії принизили його честь та гідність, як позивача через незаконне потрапляння до облікових даних баз МВС України, як особи правопорушника, оскільки відразу після зупинок його автомобіля, навіть під час керування ним та його дружиною, працівник поліції відразу перевіряє через автоматизовану базу даних відомості про даний автомобіль та факт притягнення осіб, які ним керують до адміністративної відповідальності, що і сталося згодом, оскільки він змушений був виправдовуватися, що справа розглядається в суді, але його працівник поліції вже підсвідомо сприймає як порушника. Внаслідок неправомірних дій інспектора він був змушений витрачати час на збирання доказів, складання процесуальних документів, звернення до суду, участі у судових засіданнях, пошуку кваліфікованої юридичної допомоги, через що у нього зірвалися життєві плани, відбулися погіршення стосунків із оточуючими людьми, оскільки він не мав змоги займатися звичними для себе речами. Уся ситуація (починаючи з винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, участі у судових засіданнях, підготовка адміністративного позову та даної позовної заяви для подання до суду) є для нього стресовою, та збільшує віру у безкарність посадових осіб Національної поліції України, підриває авторитет органів державної влади та формує стійке переконання про те, що він, як громадянин України, протиправно позбавлений гарантованих Конституцією України прав та фактично нічого не може заподіяти в напрямку уникнення тривалої, нервової судової тяганини. Крім того, позивач внаслідок неправомірних дій з боку працівника Національної поліції був змушений відволікатися від догляду за своїми трьома малолітніми дітьми ОСОБА_4 2009 року, ОСОБА_5 2012 року, ОСОБА_6 2019 року народження.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

В решті позову відмовлено (а.с. 105-109).

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Тернопільській області просить скасувати рішення у частині стягненні моральної шкоди в розмірі 2 000 гривень Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2022 року, посилаючись на те, що воно винесене всупереч об`єктивним обставинам справи (а.с. 114-121).

В обґрунтування апеляційної скарги ГУНП в Тернопільській області зазначило, що позивачем зовсім не роз`яснено чим він керувався при визначенні суми в 20 000 гривень для відшкодування моральної шкоди та з чого він виходив при обрахунку такої суми. ОСОБА_1 не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст.23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, приниженням честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

ОСОБА_1 , Державна казначейська служба України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби у Тернопільській області, Кременецький районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області своїм правом на відзив не скористалися.

У судовому засіданні представник ГУНП в Тернопільській області Старжинський Т.Р. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.

ОСОБА_1 , Державна казначейська служба України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби у Тернопільській області, Кременецький районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується Довідками про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення представника ГУНП в Тернопільській області Старжинського Т.Р., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 27 липня 2021 року поліцейським сектору поліцейської діяльності м. Почаїв Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, старшим сержантом поліції Чоповським С.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №527272, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень за ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП.

27 липня 2021 року поліцейським сектору поліцейської діяльності м. Почаїв старшим сержантом поліції Чоповським С.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №527273, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за ч.5 ст121 КУпАП.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2021 року, справа №601/1861/21, яке набрало законної сили 11 жовтня 2021 року, визнано дії працівника поліції поліцейського сектору поліцейської діяльності м. Почаєва Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області Чоповського С.В. такими що не відповідають порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №527272 від 27 липня 2021 року, винесену поліцейським сектору поліцейської діяльності м. Почаєва Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області Чоповського С.В про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122, частиною 1 статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Закрито провадження по справі відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122, частиною 1 статті 126 КУпАП.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №527273 від 27 липня 2021 року, винесену поліцейським сектору поліцейської діяльності м. Почаєва Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області Чоповського С.В про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Закрито провадження по справі відносно ОСОБА_1 за частиною 5 статті 121 КУпАП (а.с. 12-15).

З виписки історії хвороби №37156, виданої державною установою Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України вбачається, що ОСОБА_1 має захворювання щитоводниї залози. Гіпотеріоз, тяжка форма, 1 ст., 11 клін.група (а.с. 10).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2021 року визнано дії працівника поліції поліцейського сектору поліцейської діяльності м. Почаєва Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області Чоповського С.В. такими, що не відповідають порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу. Постанови скасовано. Вказаними діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд врахував обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, і дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача у розмірі 2 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, які підлягають стягнення з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача. У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки суд вірно встановив обставин справи і правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначив, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема, незаконне притягнення його до адміністративних відповідальностей та закриттям справ про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду (далі Закон №266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), викладений правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що дії працівника поліції щодо неодноразового складання відносно ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справ про адміністративні правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 . Притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Також не заслуговують на увагу доводи заявника, що ОСОБА_1 не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, оскільки ОСОБА_7 зазначив, що під час зупинки працівниками поліції та на час винесення поліцейським Чоповським С.В. постанов про накладення адміністративного стягнення, він був позбавлений можливості поїхати з місця зупинки разом з двома малолітніми дітьми на протязі тривалого періоду часу, починаючи з 11 до 12 години, яких він віз до лікарні, хоча доказів скоєння ним адміністративного правопорушення у працівника поліції не було. Фактично мало місце безпідставне затримання його автомобіля, його та двох малолітніх дітей протягом більше години. Також під час складення протоколів про адміністративне правопорушення, як особи невинуватої, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, безсоння, роздратування, особливо з огляду на ту обставину, що він є інвалідом армії 2 групи довічно та згідно з рекомендаціями лікарів йому протипоказані психоемоційні навантаження, внаслідок проведеної операції по видаленню пухлини щитовидної залози. Такі незаконні дії заподіяли йому моральну шкоду через незаконне потрапляння до облікових даних баз МВС України, як особи правопорушника, оскільки відразу після зупинок його автомобіля, навіть під час керування ним та його дружиною, працівник поліції відразу перевіряє через автоматизовану базу даних відомості про даний автомобіль та факт притягнення осіб, які ним керують до адміністративної відповідальності.

Щодо розміру моральної шкоди, суд вірно врахував обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, і дійшов правильного висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000 гривень.

Проте, у спорах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України.

Резолютивні частини рішень у вказаних спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Даний висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).

Тому, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області слід задовольнити частково, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2022 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2022 року викласти в такій редакції: Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

В решті рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується відшкодування моральної шкоди, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2022 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2022 року викласти в такій редакції: Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

В решті рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 вересня 2022 року.

Головуючий

Судді