"31" серпня 2022 р.
Справа № 2-5384/2009
Провадження №4-с/489/7/22
У Х В А Л А

31 серпня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Підгайною Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ «Укрдебт Плюс» звернувся до суду зі скаргою, якою просив визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича від 14.09.2021 про закінчення виконавчого провадження. Посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2009 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.04.2007 у розмірі 33850,50 доларів США, що еквівалентно 258089,76 грн. та судові витрати у розмірі 1730,00 грн. Ухвалою суду від 19.02.2021 замінено стягувача по вказаній справі з ПАТ «Дельта банк» на ТОВ «Укрдебт плюс». В провадженні приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. на виконанні перебувало виконавче провадження № 59591532 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Укрдебт Плюс». 08 листопада 2021 року ТОВ «Укрдебт Плюс» отримав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви ОСОБА_4 до ТОВ «Укрдебт Плюс» про захист прав споживачів, з якої дізнався, що приватним виконавцем винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». З доданої до позову копії платіжного доручення № 11176 від 14.09.2021, вбачається, що на користь ТОВ «Укрдебт Плюс» ОСОБА_5 перераховано 258089,76 грн., що не є еквівалентом 33850,50 доларів США на дату розрахунку (903131,34 грн.). ТОВ «Укрдебт Плюс» не погоджується з прийнятим рішенням приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження, оскільки вважає, що стягнення заборгованості повинно відбутися у валюті отриманого кредиту доларів США, а не в гривні.

Від приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі. Зазначає, що 18 липня 2019 року від представника стягувача ПАТ «Дельта банк» надійшла заява про примусове виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.04.2007 у розмірі 33850,50 доларів США, що еквівалентно 258089,76 грн. та судові витрати у розмірі 1730,00 грн. До заяви доданий належно оформлений виконавчий документ та ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва про заміну стягувача. Ним , за результатами розгляду заяви, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59591532, копії якої направлено сторонам. Оскільки законодавством виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості розраховану та визначену у рішенні суду (258 089,76 грн.), після стягнення заборгованості на користь стягувача в сумі 258 089,76 грн., виконавцем прийнято процесуальне рішення щодо завершення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», шляхом винесення відповідної постанови 14.09.2021. на час винесення оскаржуваної постанови, він діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому вимоги скаржника не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 12 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним Інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних, що за курсом Національного банку України на день укладення договору становить еквівалент 151500,00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2009, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк) заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.04.2007 в розмірі 33850,50 доларів США, що еквівалентно 258089,76 грн. та судові витрати в сумі 1730,00 грн.

21 грудня 2009 року Ленінстим районним судом м. Миколаєва по вказаній справі видано виконавчі листи.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.04.2014 відмовлено ОСОБА_1 в перегляді заочного рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.10.2017 замінено стягувача АКІБ «УкрСиббанк на правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

18 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59591532 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-5384/2009 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк) заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.04.2007 в розмірі 33850,50 доларів США, що еквівалентно 258089,76 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.02.2021, замінено стягувача з ПАТ «Дельта банк» на ТОВ «Укрдебт Плюс».

23 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «Дельта банк» на ТОВ «Укрдебт Плюс».

Як вбачається з платіжного доручення № 11176 від 14 вересня 2021 року, ОСОБА_5 перераховано на рахунок ТОВ «Укрдебт Плюс» грошові кошти у розмірі 258089,76 грн. в рахунок погашення боргу за виконавчим листом від 21.12.2009 боржник ОСОБА_3

14 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 59591532 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-5384/2009 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного Інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк) заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.04.2007 в розмірі 33850,50 доларів США, що еквівалентно 258089,76 грн.

Представник скаржника зазначає, що ТОВ «Укрдебт Плюс» не погоджується з прийнятим рішенням приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження, оскільки вважає, що стягнення заборгованості повинно відбутися у валюті отриманого кредиту доларів США, а не в гривні.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, суд зобов`язаний діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.39 Закону постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо посилання представника скаржника на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 761/12665/14-ц, слід зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про необхідність відступити від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-ХІV у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17.

Проте, у справі 761/12665/14-ц викладена окрема думка, відповідно до якої судді не погоджуються з викладеними висновками Великої Палати Верховного Суду, а тому вказана позиція не є однозначною.

Відповідно до частини першої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

У частині восьмій статті 268 ЦПК України передбачено, що після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У разі необхідності виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні, зробити висновки щодо певної вимоги, яка була предметом розгляду, однак щодо неї не ухвалено рішення, роз`яснення судового рішення є виключним правом суду (статті 269, 270, 271 ЦПК України).

Слід зазначити, що у постанові Верховного Суду України № 6-1445/цс17 зроблено висновок про відсутність у виконавця права змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду, що є законним і обґрунтованим, і на розгляд Великої Палати Верховного Суду не ставилося питання про можливість відходу від цих висновків.

Разом з тим Велика Палата Верховного Суду фактично відступила і від вказаної правової позиції, зробивши висновки, які не у повній мірі ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та принципах судочинства, визначених як у міжнародних договорах, так і рішеннях Європейського суду з прав людини, передавши повноваження визначати розмір коштів, зазначених у резолютивній частині судового рішення, державному чи приватному виконавцю, що з одного боку звужує повноваження суду, а з іншого - наділяє представників органу виконавчої влади непритаманними їм повноваженнями можливості ревізувати та тлумачити на власний розсуд висновки суду з приводу розміру стягнення та визначення грошової одиниці такого стягнення.

Згідно з вимогами статті 18 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов`язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов`язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Будь-яке судове рішення має низку властивостей. Однією із властивостей судового рішення як акта правосуддя є його незмінність. У редакції ЦПК України, закріплено у частині другій статті 268, згідно з якою після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Законодавство про виконавче провадження не дає виконавцям можливості здійснювати перерахування валютного курсу. Виконавець стягує з боржника ту суму у гривнях, яка була зазначена у судовому рішенні на момент його проголошення і відповідала на той час офіційному курсу валют.

На державного виконавця відповідно до чинного на момент виникнення спірних відносин законодавства покладався обов`язок дотримання способу та порядку примусового виконання судового рішення відповідно до виконавчого документа та Закону України «Про виконавче провадження».

Державний (приватний) виконавець позбавлений права самостійно обирати моделі поведінки при виконанні судових рішень, якщо таке право прямо не передбачено законодавством.

Виконуючи судове рішення, державний виконавець зобов`язаний вчинити дії, які необхідні для того, щоб визнане судом та перенесене до виконавчого документа зобов`язання вважалось виконаним.

Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, є недосконалим підходом до вирішення спорів передусім через те, що вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

Не можна погодитися з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пунктах 55,57 постанови, оскільки вони логічно не випливають із попереднього мотивування та обставин справи, адже при розгляді скарги на дії приватного виконавця вбачається, що на виконанні перебувало рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 33850,50 доларів США, що еквівалентно 258089,76 грн.

Жодні дії приватного виконавця не можуть вносити зміни до судового рішення, адже такою компетенцією наділений виключно суд у порядку, встановленому процесуальним законом. Дії приватного виконавця можуть лише відповідати або не відповідати рішенню суду, але самі по собі вони не призводять до зміни судового рішення.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Суддя Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «31» серпня 2022 року.