Справа № 758/7673/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 р. позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором № 08-038/159к від 20.04.2006 року, яка складає 207 615,57 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 42,20 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом застосування процедури продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, що становить 859 614,00 грн., з підстав невиконання зобов`язань.

В обґрунтування позову посилається на те, що 20.04.2006 року ОСОБА_1 уклав з АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», Кредитний договір № 08-038/159к відповідно до умов Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит у сумі 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі. В порушення умов Кредитного договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 13.02.2018 року заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором складає 207 615,57 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Відповідачем та Позивачем було укладено Іпотечний договір № 02-038/251 і від 20.04.2006 року. Відповідно до умов Іпотечного договору, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 42,20 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчено ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, та зареєстровано в реєстрі за № 3791. Відповідно до звіту про оцінку вищезазначеного заставленого майна, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 42,20 кв.м., житловою площею 25.2 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складеного суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість об`єкта оцінки становить 859 614,00 гривень.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року провадження у вказаній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідачем поданий зустрічний позов, в якому ОСОБА_1 , як позивач за зустрічним позовом, просить визнати недійсним вищевказаний кредитний договір.

Зустрічний позов мотивований тим, що при укладанні договору працівники Банку, скористувавшись тяжким моральним станом ОСОБА_1 через смерть близького родича, ввели в оману щодо порядку розрахунків і досягли неправомірного укладання договору кредиту.

В зв`язку з неодноразовим постійним апеляційним та касаційним оскарженням відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі протягом з липня 2019 р. по вересень 2021 р., що зумовило витребування з районного суду справи в різні періоди відповідно Київським апеляційним судом та Верховним Судом, питання про прийняття зустрічного позову до провадження та об`єднання його з первісним позовом вирішено під час підготовчого провадження протокольною ухвалою від 03.07.2019 р.

Ухвалою від 23.08.2021 року замінено позивача за первісним позовом та як відповідача за зустрічним позовом Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Ухвалою від 20.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

До початку судового засідання представником позивача за первісним позовом, який є представником відповідача за зустрічним позовом, - адвокатом Орел Р.В. подана заява, в якій представника АТ «Альфа-Банк» просить розглянути справу без її участі та задовольнити позов в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, а зустрічний позов просить залишити без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача за зустрічним позовом в судове засідання.

Відповідач за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом, та/або його представник, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяву про відкладення розгляду справи не подавали, відзив на первісний позов не подано.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, в призначене після закриття підготовчого провадження судове засідання на 27.01.2022 р. позивач за зустрічним позовом та/або його представник не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавали.

Враховуючи першу неявку всіх учасників справи в судове засідання 27.01.2022 р., на підставі ст.223 ч.2 ЦПК України, судовий розгляд справи був відкладений на 09.02.2022 р.

В судове засідання 09.02.2022 р. позивач за зустрічним позовом та/або його представник не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи без участі позивача.

Отже, ОСОБА_1 , як позивач за зустрічним позовом, будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 09.02.2022 р. не з`явився, що є повторністю (тобто двічі поспіль), із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повідомлявся в установленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання та за адресою, за якою просив його повідомляти у відповідній заяві.

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Тим самим, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду в разі неможливості розгляду справи за відсутності позивача.

Отже, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №465/205/17, від 28 жовтня 2021 року у справі №465/6555/16-ц.

Системний аналіз п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явилися в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч.2 ст.257 ЦПК України).

Згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №558/9/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №757/23967/13-ц.

Як вбачається з матеріалів, справа тривалий час перебуває в провадженні суду саме через постійне оскарження ОСОБА_1 ухвали про відкриття провадження у справі від 12.12.2018 р.

Крім того, на ОСОБА_1 постановою Київського апеляційного суду від 02.03.2020 р. в порядку ст.144 ч.1 п.5 ЦПК України застосовано штраф як захід процесуального примусу за зловживання процесуальними правами.

Отже, ОСОБА_1 , достеменно знаючи про перебування в провадженні районного суду його зустрічного позову, маючи об`єктивну можливість бути обізнаним про час та місце розгляду справи (при цьому дана інформація є відкритою для учасників справи і міститься на сайті «Судова влада України» в мережі Інтернет, жодного разу не з`явився в судові засідання, рухом справи не цікавився та зловживав своїми процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що позивачем було допущено повторність (другої підряд) неявки в судове засідання, а заява про розгляд справи за відсутності позивачем за зустрічним позовом не подана і неявка позивача перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність залишення вищевказаного зустрічного позову без розгляду на підставі ст.257 ч.1 п.3 ЦПК України в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Залишення зустрічного позову без розгляду не позбавляє ОСОБА_1 права звернутись з вищевказаним позовом в установленому законом порядку в порядку самостійного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.257 ч.1 п.3, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання недійсним кредитного договору - залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова