Справа № 309/2908/22
Провадження № 2/309/568/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді : Савицький С.А.

за участю секретаря судових засідань Мацунич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів.

В позові посилається на те, з відповідачкою 13 липня 2013 року уклали шлюб, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 17. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вони мають протилежні погляди на шлюб, сім`ю, внаслідок чого між ними виникали сварки. Відповідачка постійно нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки. Вони не можуть як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки. Позивач вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ним та відповідачкою уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. На переконання позивача підтримувати надалі сімейні відносини немає сенсу.

Починаючи з січня 2022 року він з дружиною не проживає разом, як повноцінна сім`я. Син проживає з ним. Вихованням та матеріальним забезпеченням сина займається він один. Відповідачка же ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримання сина у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України.

В позовній заяві позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем розірвати, неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживанні разом з ним, стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася. До суду надіслала заяву, згідно якої не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, а також зазначила, що вони з позивачем дійшли згоди, щоб син ОСОБА_5 виховувався та спільно поживав разом з батьком. Згідна сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина в сумі 2000 гривень щомісячно.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу.

Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

В судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2014 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано року у виконкомі Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрацій зроблено відповідний запис за № 17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 13.07.2013 (а.с.6).

Від даного шлюбу у них народилася народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 7-10).

Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони є людьми різних характерів та поглядів на сімейне життя. Подружжя втратило повагу один до одного, що виключає примирення між ними.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що шлюб сторін носить формальний характер та не виконує свого прямого призначення, тому збереження шлюбу є недоцільним і його слід розірвати.

Крім того, з наявної у матеріалах справи заяви відповідачки ОСОБА_2 вбачається, що остання не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_1 та визначення місця проживання їх сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.

Таким чином, враховуючи, позицію відповідачки, яка не заперечила проти визначення місця проживання її спільного з позивачкою сина ОСОБА_3 разом з батьком, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що безперервне проживання його з батьком в оточенні інших рідних для них людей, в цьому випадку, забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, а тому слід визначити місця проживання малолітнього сина сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з батьком ОСОБА_1 , залишити на його утриманні та вихованні.

Визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вищезазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20.

Відомостей про виконання чи не виконання відповідачем зобов`язання по утриманню неповнолітньої дитини не встановлено. Крім цього, позивачем не доведено, а судом не встановлено розмір доходів відповідача, тому суд має всі підстави для вирішення питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача відповідно до порядку визначеного ст.184 СК України, встановивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статей 3,27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі), а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Оскільки, на теперішній час дитина сторін постійно проживає разом з позивачкою, суд вважає, що позивачка має право на отримання аліментів від батька, який повинен виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини належним чином.

Згідно ч.3 ст.181, ч.2 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів, може визначити їх розмір у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку малолітньої дитини та потреб для забезпечення її здоров`я та гармонійного розвитку, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача, враховуючи прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог і вважає, що з відповідачки слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 2000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78,206, 247, 258-268 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 112, 141, 157, 160, 161, 180, 182, 184 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 13.07.2013 року у виконкомі Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрацій зроблено відповідний актовий запис за № 17 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і залишити дитину на його утриманні та вихованні.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21 липня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 992,40 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.