Справа № 127/104/21
Провадження № 22-ц/801/1224/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 рокуСправа № 127/104/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року, ухвалене суддею Медяною Ю.В., повний текст рішення складено 02 травня 2022 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних та моральних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 29 918,06 грн завданих матеріальних збитків пошкодженням автомобіля «BMW 528i» д.н.з. НОМЕР_1 , а також моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 26.08.2019 о 21 год. 30 хв. в м. Вінниці її син ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «BMW 528i» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності, рухався по вул. Київській, в той час водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mazda 323» д.н.з. НОМЕР_2 , своїми діями створив аварійну ситуацію, за якої її син з метою уникнення зіткнення та більш тяжких наслідків був вимушений виїхати на смугу зустрічного руху, де скоїв наїзд на електроопору №82, в результаті чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Mazda 323», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності.

Висновком експертного дослідження №131 від 15.11.2019 визначено суму матеріальних збитків, які заподіяні позивачу, як власнику автомобіля «BMW 528і», внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, який становить 129 918, 06 грн.

Страховою компанією ПрАТ «СК Уніка» їй частково відшкодовано матеріальний збиток в розмірі страхового відшкодування, що становить 100 000 грн, однак, воно не покриває повністю заподіяний їй матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля. Залишок до відшкодування становить 29 918,06 грн.

Також позивачу вказана подія нанесла психологічну травму, що проявляється у втраті довіри до оточуючих людей. Моральні страждання полягають в нервовому стресі від самого факту дорожньо-транспортної пригоди, що пошкоджено її автомобіль та міг би постраждати син. Також пошкодження автомобіля принижує її честь, гідність та ділову репутацію перед співробітниками, з якими вона працює. Їй прийшлося немало нервувати через те, що вона не мала грошей для ремонту автомобіля. Відповідач не вжив жодних заходів, щоб відшкодувати шкоду в добровільному порядку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000,00 грн, а також судовий збір у розмірі 50,53 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У скарзі зазначає, що необґрунтованим є висновок суду про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами розміру майнової шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідач не надав суду жодного доказу на спростування заявленого нею розміру шкоди. Судом не взято до уваги її доводи щодо заподіяної моральної шкоди.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2019 в справі про адміністративне правопорушення №127/24390/19 встановлено, що 26.08.2019 о 21 год. 30 хв. в м. Вінниці по вул. Київська, 29, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «BMW 528і» державний номерний знак НОМЕР_1 , виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв наїзд на електроопору №82, в результаті чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Вказаною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.19).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі про адміністративне правопорушення №127/13243/20, встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні вказаного ДТП - правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративних стягнень, передбачених ст. 38 КУпАП. Постанова набрала законної сили (а.с.20-21).

Відповідно до висновку експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 15.11.2019 №131, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW 528і», в результаті його пошкодження складає 129 918, 06 грн (а.с.8-18).

Беззаперечним фактом з боку відповідача є те, що цивільно-правова відповідальність була ним застрахована.

21.08.2020 ОСОБА_1 звернулась до голови правління ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою №00369647 про виплату матеріального збитку по полісу №АО/3792103 від 04.10.2019 (а.с.7).

Відповідно до страхового акту/наказу №00369647 від 29.10.2020 прийнято рішення про страхове відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 100 000,00 грн (а.с.121).

Згідно платіжного доручення №179633 від 30.10.2020 ПрАТ «СК «Уніка» відшкодовано ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн (а.с.122).

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, на її користь різницю між сумою завданого матеріального збитку та отриманим страховим відшкодуванням, а саме 29 918, 06 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позивачем розміру збитків, визнавши висновок експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 15.11.2019 №131 неналежним та недопустимим доказом. Частково задовольняючи вимогу позову про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

За правилами статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 1 ст. 1192 ЦК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 надала разом з позовною заявою висновок експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 15.11.2019 №131.

ОСОБА_1 в скарзі зазначає про те, що з урахуванням презумпції вини завдавача шкоди, саме відповідач визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, однак, ОСОБА_2 , заперечуючи проти висновку експертного дослідження, не надав доказів на його спростування, а отже несе ризики настання для нього негативних наслідків нереалізації його процесуальних прав.

Згідно з презумпцією вини завдавача шкоди особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що шкода позивачу була завдана саме через дії ОСОБА_2 , тому посилання на презумпцію вини завдавача шкоди є недоречним.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що така шкода може бути стягнута у разі доведення позивачем її розміру, що є обов`язком позивача, оскільки в справі, що розглядається, в першу чергу обов`язок по доказуванню лежить саме на позивачеві, який звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

У ч. 1 ст. 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Суд першої інстанції, дослідивши наданий позивачем на підтвердження розміру позовних вимог висновок експертного дослідження, взявши до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, прийшов до висновку про його неналежність та недопустимість.

Вказаний висновок суду апелянтом не спростовано.

Зокрема не спростовано те, що даний висновок, всупереч ч. 4 ст. 78 ЦПК України, одержаний позивачем з порушенням порядку, встановленого законом.

У ч. 1 ст. 106 ЦПК України зазначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до частини 5 цієї статті, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Тому, суд першої інстанції, встановивши порушення вимог зазначених норм, прийшов до такого висновку.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру матеріального збитку, то і у відповідача не виник обов`язок (право) спростувати надані позивачем докази на підтвердження розміру заявлених позовних вимог.

Не заслуговують на увагу доводи скарги з приводу висновку суду про часткове задоволення моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції, визначаючи її розмір, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а апелянт, знову ж таки, не спростував висновок суду в цій частині.

Підсумовуючи, апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Сало

Судді О. В. Ковальчук

М. М. Якименко