Справа № 167/391/22
Номер провадження 2/167/241/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Сіліч І. І.,

з участю:

секретаря судового засідання Матвійчук Л. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Дубчук Ж. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визначення місця проживання дитини.

Свій позов мотивує тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , шлюб між ними було розірвано 17 листопада 2021 року. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що після розірвання шлюбу син ОСОБА_3 залишився проживати разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на його повному утриманні. Зазначає, що він займається вихованням сина, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Для сина створені всі необхідні умови для проживання, з сином у нього склалися дуже гарні міцні та дружні стосунки. ОСОБА_1 зазначає, що визначення місця фактичного проживання дитини разом із ним відповідатиме інтересам дитини, оскільки син ОСОБА_3 і сам бажає проживати з батьком. Разом з цим, зазначає, що не буде чинити перешкод у спілкуванні сина з матір`ю. Покликаючись на те, що з відповідачем не може дійти згоди щодо визначення місця проживання сина, просить суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 29 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 31 серпня 2022 року о 09 год 30 хв.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити. Надав пояснення близькі за змістом щодо обґрунтувань позову.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилась. 25 серпня 2022 року суду надана заява про визнання позовних вимоги та розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області Дубчук Ж. В. в підготовчому засіданні просила позов задовольнити, так як малолітня дитина ОСОБА_3 дійсно проживає з батьком ОСОБА_4 та перебуває на його утриманні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача.

Згідно з ч. 1. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановивши, що визнання позову відповідачем не суперечить обставинам справи та не порушує права та інтереси інших осіб, доходить висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 17 листопада 2021 року розірвано, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Рожищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 17 листопада 2021 року.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

З пояснень сторін в судовому засіданні та матеріалів справи судом встановлено, що позивач разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Для дитини створені належні умови для проживання, навчання, відпочинку та його розвитку. Малолітній ОСОБА_3 доглянутий, має окрему кімнату, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 02 червня 2022 року.

Згідно акту №24 від 21 лютого 2022 року складеного комісією відділу ЦНАП встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 значиться зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , однак за вказаною адресою не проживає.

Відповідно до довідки №52 від 08 червня 2022 року Комунального закладу загальної середньої освіти «Рожищенський ліцей №1» Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, малолітній ОСОБА_3 , 2010 року народження навчається в 7-Б класі.

Згідно висновку психологічного обстеження учня 7-Б класу КЗ ЗСО «Рожищенський ліцей №1», ОСОБА_3 охоче іде на контакт, емоції яскраві та жваві. Інтерес до співпраці з дорослим стійкий, тривалий. Дитина активна, комунікабильна, що позитивно впливає на соціальний та інтелектуальний розвиток.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Зокрема, зібрані у даній справі докази свідчать про те, що позивач піклується про дитину, створено умови належного виховання та розвитку дитини; відповідач фактично не заперечує, що син ОСОБА_3 надає більшої прихильності батькові і висловлює однозначне і усвідомлене бажання проживати з батьком. При бажанні сина батько не заперечує щодо спілкування з матір`ю.

В судовому засіданні не встановлено обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком чи негативно впливали на його виховання та розвиток.

Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

При цьому суд зазначає, що у цій справі не вирішувалося питання про розлучення матері з дитиною, оскільки мати дитини при визначенні місця проживання дитини з батьком не може бути обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Більше того, виходячи з положень ст. 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дитиною, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже, при визначенні місця проживання дитини з батьком, матір не позбавляється можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні та утриманні. Відповідач, як мати дитини, може реалізувати свої права шляхом досягнення домовленостей з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування у позасудовому порядку або за судовим рішенням, у разі порушення її прав.

Крім того, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків є важливою у вихованні сина та, останніми, як батьками малолітньої дитини, в свою чергу, необхідно налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання сина.

Беручи до уваги обставини цієї справи, ураховуючи, що відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання сина з відповідачем, суд вважає за можливе позов задовольнити та визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з батьком, оскільки зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, згідно клопотання ОСОБА_1 судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12, 81, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, 141, 161 СК України, 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 31 серпня 2022 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: служба у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, місцезнаходження: м. Рожище, вул. Грушевського, 12 Волинська область, .

Представник третьої особи: начальник служби у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області Дубчук Жанна Володимирівна, робоча адреса м. Рожище, вул. Грушевського, 12 Волинська область.

Головуючий суддя І. І. Сіліч