Постанова

Іменем України

31 серпня 2021 року

місто Київ

справа № 367/3748/15-ц

провадження № 61-10386св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю, Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступниками якого у спірних правовідносинах є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідачі:ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

третя особа - ОСОБА_8 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якого у спірних правовідносинах є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2021 року, постановлену суддею Карабазою Н. Ф., та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, ухвалену колегією суддів у складі Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну боржника ОСОБА_7 у виконавчому провадженні № 59673225 з виконання виконавчого листа Ірпінського міського суду Київської області від 28 травня 2019 року № 367/3748/15-ц на її правонаступників у цивільних правовідносинах: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Заявник обґрунтовував вимоги тим, що рішенням від 06 вересня 2018 року у справі № 367/3748/15-ц Ірпінський міський суд Київської області задовольнив позов ОСОБА_1 , пред`явлений до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу паркану, усунувши перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, площею 0, 0999 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_7 демонтувати паркан, зведений на земельній ділянці позивача, та звільнити земельну ділянку 0, 23 м, у північній частині паркану (огорожі).

31 січня 2019 року постановою, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року, Київський апеляційний суд змінив рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2018 року у частині визначення зобов`язання ОСОБА_7 звільнення від паркану, зазначивши, що звільнення від паркану земельної ділянки підлягає від 0, 23 м у північній частині до 0, 09 м у південній частині паркану (огорожі).

Уповноваженим виконавцем 29 липня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59673225 з виконання виконавчого листа Ірпінського міського суду Київської області № 367/3748/15-ц, виданого 28 травня 2019 року щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, площею 0, 0999 га, шляхом зобов`язання ОСОБА_7 демонтувати паркан, зведений на земельній ділянці ОСОБА_1 , та звільнити спірну земельну ділянку від 0, 23 м у північній частині до 0, 09 м у південній частині паркану. Зазначене виконавче провадження залишається невиконаним. Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стягувачу стало відомо, що 25 лютого 2020 року ОСОБА_7 продала ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 належний їй на праві власності житловий будинок на АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

На переконання позивача, невиконане зобов`язання ОСОБА_7 перейшло до нових власників будинку, оскільки нерозривно пов`язане з власністю та тепер саме вони зобов`язані виконати виконавчий лист Ірпінського міського суду Київської області № 367/3748/15-ц.

Стислий виклад заперечень заінтересованих осіб

ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення заяви.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 02 лютого 2021 року Ірпінський міський суд Київської області відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну боржника.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалася тим, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку не перейшло зобов`язання від продавця ОСОБА_7 з виконання рішення суду.

Постановою від 20 травня 2021 року Київський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2021 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, керувався тим, що відповідно до судових рішень у цій справі порушення цивільних прав та інтересів позивача вчинено саме ОСОБА_7 , на зазначену особу покладено обов`язок усунути порушення цих прав. Спосіб, у який відбувається поновлення порушених прав, здійснюється за рахунок зобов`язаної особи. Тобто, перекладення на нових власників обов`язку виконати обов`язки боржника, якщо таке прямо не врегульовано у законі, призвело б до свавільного втручання у сферу особистого життя людини без судового захисту цивільного права та інтересу (стаття 3 ЦК України).

Додатково враховано, що виконання обов`язку за рішенням суду не залежить від наявності у ОСОБА_7 права власності на земельну ділянку та будинок, оскільки вчинити певні дії (демонтувати паркан) зобов`язано саме ОСОБА_7 на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 24 червня 2021 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник, наполягаючи на тому, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, визначив як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень те, що:

- суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що відчуження боржником нерухомого майна не породжує обов`язку виконання новими власниками судового рішення, що стосується володіння цим майном. На переконання заявника, зміна власника житлового будинку та земельної ділянки не припиняє обов`язку з виконання судового рішення щодо демонтування паркану, влаштованого боржником на земельній ділянці заявника;

- суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статті 442 ЦПК України;

- суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20), щодо процесуального правонаступництва у виконавчому провадженні.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у серпні 2021 року із застосуванням поштового зв`язку направили до Верховного Суду відзиви, у яких просили залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року - без змін. Посилалися на необґрунтованість касаційної скарги та правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою від 09 липня 2021 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі, а ухвалою від 17 листопада 2021 року призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою від 24 листопада 2021 року Верховний Суд зупинив провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 31 серпня 2022 року Верховний Суд поновив касаційне провадження у справі, залучив як правонаступників заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені

пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що рішенням від 06 вересня 2018 року у справі № 367/3748/15-ц Ірпінський міський суд Київської області частково задовольнив позов ОСОБА_1 , усунув перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, площею 0, 0999 га, кадастровий номер :01:048:0050, шляхом зобов`язання ОСОБА_7 демонтувати паркан, зведений на земельній ділянці ОСОБА_1 та звільнити зазначену земельну ділянку 0, 23 м у північній частині паркану (огорожі).

Постановою від 31 січня 2019 року Київський апеляційний суд рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2018 року змінив у частині визначення зобов`язання ОСОБА_7 звільнення від паркану. Суд зазначив, що звільнення від паркану зазначеної земельної ділянки підлягає від 0, 23 м у північній частині до 0, 09 м - в південній частині паркану (огорожі).

Постановою від 01 квітня 2020 року Верховний Суд залишив без змін рішення суду першої інстанції (у незміненій частині) та постанову суду апеляційної інстанції.

Згідно з постановою від 29 липня 2019 року ВП № 59673225 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко М. М. відкрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 28 травня 2019 року №367/3748/15-ц. Боржником у зазначеному виконавчому провадженні є ОСОБА_7 .

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 лютого 2020 року ОСОБА_12 , який діяв на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_7 (продавець), та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (покупці) уклали договір, згідно з умовами якого продавець передав у власність покупцям, а покупці прийняли від продавця в рівних частках кожен (по 1/3 частці) житловий будинок АДРЕСА_1 .

За змістом договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 лютого 2020 року ОСОБА_12 , який діяв на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_7 (продавець), та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (покупці) уклали договір, згідно з умовами якого продавець передав у власність покупцям, а покупці прийняли від продавця в рівних частках кожен (по 1/3 частці) земельну ділянку, площею 0, 0999 га, кадастровий номер :01:048:0051, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінка аргументів касаційної скарги

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник (частина перша статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником (частина п`ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до статті 512 ЦК України та статті 15 Закону України

«Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні потрібно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Тож процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям у матеріально-правових відносинах. Підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, що мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє існування правонаступництва у цивільних відносинах.

Під час оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 2-1417/10 (провадження № 61-31677св18), де предметом розгляду було питання про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні з виконання судового рішення у зв`язку із зміною власника нерухомого майна.

У наведеній постанові Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвали районного суду, не звернув увагу на те, що спір, який був вирішений Залізничним районним судом м. Львова у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, стосувався саме захисту права власності та не був нерозривно пов`язаний з особою власника - позивача. Отже, суд першої інстанції встановив усі обставини справи, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив законний і обґрунтований висновок по суті заяви під час ухвалення судового рішення у справі, належним чином давши оцінку наданим сторонами доказам, які є належними та достатніми для вирішення зазначеної заяви.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 607/18288/14-ц (провадження № 61-978св17), підстав відступити від зазначених висновків судом не встановлено.

Верховний Суд в оцінці наведеної правової ситуації на предмет відповідності змісту права та його духу, виходить з такого.

У ситуації, коли відбувається порушення абсолютного права (яким є право власності позивача) і порушником є певний визначений судом у рішенні суб`єкт виконання цивільного обов`язку, тоді може відбуватися правонаступництво щодо виконання цього обов`язку. Саме прикладом такого правонаступництва щодо переходу обов`язку, який виник внаслідок порушення абсолютного права є перехід обов`язку повернути майно або усунути перешкоди у користуванні ним (відповідно, обов`язок за віндикаційним або негаторним позовом власника) у разі передачі володіння певним майном.

У такому випадку зміст існуючого правовідношення залишається попереднім, відбувається виключно зміна у ньому особи зобов`язаної сторони. Обов`язок з виконання відповідного судового рішення покладається не на певну особу як таку, а саме на певну особу як власника речі, за рахунок збільшення якої (покращення якостей якої) відбулося порушення прав позивача у спірних правовідносинах.

Оцінюючи поведінку відповідача у цій справі, Суд виходить з того, що такі її дії (щодо відчуження власного майна) не можуть призвести до нівелювання постановленого судом рішення, що набрало законної сили, та усунути (анулювати) його правовий та фактичний ефект. Інакше, будь-яке судове рішення та його законну дію можна б було скасувати таким чином, який обраний відповідачем у цій справі.

Водночас станом на момент постановлення рішення по суті спору та набрання ним законної сили відповідач, яка відчужила своє нерухоме майно, у справі була належною стороною: ОСОБА_7 була власником зазначеного майна, за рахунок зменшення якого (погіршення його певних якостей) має відбутися виконання цього судового рішення.

У зв`язку з недоліками проданого покупцям будинку та земельної ділянки - вони як нові боржники, які підлягають залученню до відкритого виконавчого провадження, зберігають за собою право на звернення з відповідним позовом до продавця, що не впливає на існування та збереження для них обов`язку з виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Вирішуючи питання про можливість заміни сторони виконавчого провадження у справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували наведених правових норм та висновків Верховного Суду в аналогічних справах, з огляду на що зробили необґрунтований висновок про брак підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якого у спірних правовідносинах є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , правонаступниками якого у спірних правовідносинах є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про заміну боржника задовольнити.

Замінити боржника ОСОБА_7 у виконавчому провадженні № 59673225 з виконання виконавчого листа Ірпінського міського суду Київської області від 28 травня 2019 року № 367/3748/15-ц на її правонаступників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко