Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2581/22 Головуючий у 1-й інст. Сусловець М. Г.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого Трояновської Г.С.,

суддів Миніч Т.І. Павицької Т. М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу 285/2581/22 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про видачу судового наказу, боржник ОСОБА_1 ,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» Козира Валентина Костянтиновича на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 липня 2022 року, яка постановлена під головуванням судді Сусловець М.Г. у м. Новоград-Волинський,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ТОВ «Житомиргаз Збут» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 8 293 грн. 05 коп., інфляційних втрат в сумі 989 грн. 29 коп., 3% річних в сумі 78 грн. 38 коп. та судового збору.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 липня 2022 року відмовлено у видачі судового наказу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Житомиргаз Збут» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити для подальшого винесення судового наказу.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що згідно з Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. №2496, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Зазначає, що згідно абз.2 п.4 Розділу III вказаних Правил за відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Вказує, що якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за доставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог вказаних Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

Зазначає, що ТОВ «Житомиргаз Збут» було направлено оферту (шляхом розміщення на офіційному веб-сайті та опублікування в газеті «Житомирщина» №134-135 від 22.12.2015 р. та №136 від 25.12.2015 р. договору постачання природного газу побутовим споживачам і заяви приєднання) та надавало послуги з постачання природного газу побутовим споживачам на території ліцензійної діяльності Товариства, де знаходиться помешкання боржника, споживача. Останній не довів, що не користувався цими послугами тобто прийняв оферту. Тому боржник є споживачем природного газу.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пункті 1 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.06.2022 ТОВ «Житомиргаз Збут» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 8 293 грн. 05 коп., інфляційних втрат в сумі 989 грн. 29 коп., 3% річних в сумі 78 грн. 38 коп. за період із 01.01.2022 по 30.04.2022.

До заяви про видачу судового наказу ТОВ «Житомиргаз Збут» додано: розрахунок споживання природного газу ТОВ «Житомиргаз Збут», довідку про постачання природного газу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , особову картку боржника (фінансовий стан), розрахунок 3% річних, розрахунок інфляційних втрат, типовий примірник договору про постачання природного газу побутовим споживачам, який не підписаний, не заповнений та в ньому відсутні реквізити постачальника та типовий примірник заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, який також не підписаний та не містить реквізитів постачальника, копія витягу із газети «Житомирщина».

Згідно розрахунку споживання природного газу за адресою АДРЕСА_2 , рахунок боргу за спожитий газ на 01.05.2022 становить 8293,05 грн, сплачений борг 0,00 грн., сума боргу 8293,05 грн. Заявник, також просить стягнути за період з 01.01.2022 по 30.04.2022 3% річних у сумі 78,38 грн та інфляційні втрати у розмірі 989 грн. 29 коп .

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до заяви про видачу судового наказу не долучено договору, укладеного у письмовій формі між заявником та боржником, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, то у видачі судового наказу необхідно відмовити на підставі п. 3 ч. 3 ст. 163 та п. 1 ч. 1 ст.165 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 161 ЦПК України).

Згідно з частиною 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Наказне провадження - один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Одними з характерних ознак наказного провадження є: спрощена, оскільки має місце «урізана» цивільна процесуальна форма: на нього не поширюються принципи гласності, усності, безпосередності, змагальності; не може бути пред`явлено зустрічний позов; урізана модель стадійності цивільного процесу: немає попереднього судового засідання, судового розгляду справи по суті; сторони не повідомляються про видачу судового наказу; судовий наказ видається за відсутності сторін та видача судового наказу здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів, поданих заявником.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що всупереч зазначеним вище вимогам, ТОВ «Житомиргаз збут» до заяви не додано копію підписаного сторонами договору, укладеного між заявником та боржником, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявником було подано інші документи, які підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг не можуть бути враховані, оскільки подання копії договору, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, є імперативною вимогою цивільного процесуального законодавства.

До заяви про видачу судового наказу, заявник надав копію типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, проте вказаний договір не містить жодних реквізитів: немає номера, дати укладення цього договору, а також не вказано прізвища, ім`я та по батькові споживача.

Колегія суддів вважає, що посилання заявника на розміщення вказаного договору на офіційному веб-сайті та опублікування в газеті «Житомирщина» №134-135 від 22.12.2015 р. та №136 від 25.12.2015 р. договору постачання природного газу побутовим споживачам і заяви приєднання) є безпідставними з урахуванням наступного.

Статтею 633 ЦК України визначені такі правила щодо публічного договору: 1. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). 2. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 3. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. 4. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. 5. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. 6. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази про те, що заявник уклав з боржником публічний договір, зокрема у формі приєднання, передбаченою у ст. 634 ЦК України.

Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Колегія суддів вважає, що публікація на сайті є публічною офертою, що за відсутності письмового підтвердження боржника про прийняття такої пропозиції є недостатнім доказом про укладення договору.

Наведені з цього приводу доводи скарги про укладення договору є недоведеними, і тому колегія суддів їх відхиляє.

В даному випадку визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, і видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору, а не фактичне існування договірних відносин.

Доводи заявника про те, що фактом згоди споживача на приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ суд вважає непідтвердженими, оскільки квитанцій про оплату, здійснену споживачем ОСОБА_1 , які б підтверджували факт згоди споживача на приєднання до умов договору, до заяви також не надано. Крім того із поданого розрахунку заборгованості (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_1 за період із 01.01.2022 по 30.04.2022 не здійснювала оплату за спожитий газ.

А тому такі обставини підлягають з`ясуванню у позовному провадженні.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в заяві про видачу судового наказу ТОВ «Житомиргаз збут» зазначає про те, що об`єкт споживача, який приєднаний до газорозподільної мережі знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, за відомостями Стриївської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , Новоград-Волинського райони Житомирської області. На даний час не проживає, перебуває за кордоном (а.с. 31).

Також колегія суддів звертає увагу, що у судовому наказі про стягнення заборгованості за період з 01.01.2022 по 30.04.2022 ТОВ «Житомиргаз Збут» просить стягнути інфляційні втрати в сумі 989,29 грн, 3% річних в сумі 78, 38 грн.

Разом із тим, відповідно до Постанови КМУ від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Відтак, колегія суддів вважає, що факт отримання послуг боржником та розмір визначеної заявником заборгованості не є безспірним і має доводитись в порядку позовного провадження, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтовного висновку про відмову у видачі судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» Козира Валентина Костянтиновича залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді