Номер провадження: 22-ц/813/7011/22
Справа № 521/574/22
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 14 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПАНСІЯ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 14 квітня 2022 року в задоволенні позовних вимог вирішено відмовити.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Руда Христина Дмитрівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що його було незаконно звільнено з роботи 12.10.2020 року, тобто в період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211(котрий був продовжений постановою КМУ від 22.07.2020 року), та звернувся за захистом своїх прав до суду 06.01.2022 року, та оскільки станом на час звернення із позовними вимогами було проведено дію карантину, таким чином апелянт стверджує, що звернувся до суду у встановлений строк. Апелянт також вказує, що судом під час ухвалення оскаржуваного рішення не взято до уваги автоматичне продовження строків звернення до суду у трудових спорах та в оскаржуваному рішенні відсутнє будь-яке обґрунтування незастосування до спірних правовідносин положень п. 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП.

26.07.2022 представник ТОВ «Експансія» -Лиснянська О. подала відзив на апеляційну скаргу. Представник відповідача зазначила, що в зв`язку з тим, що 24.02.2022 була розпочата нова фаза ескалації збройної агресії проти України, розпочались бойові дії, було запроваджено воєнний стан, що призвело до неможливості з боку відповідача забезпечити явку уповноваженого представника у судові засідання на виклик суду першої інстанції, подати всі необхідні докази для з`ясування всіх обставин справи. Одеська філія ТОВ «Експансія» є структурним підрозділом ТОВ «Експансія», головний офіс якої знаходиться в Київській області, м. Вишневе, вул. Промислова, 5. Одеська філія ТОВ «Експансія» не має у своєму штаті юриста, який би міг складати процесуальні документи та надавати докази до суду, забезпечити явку представника відповідача у суді першої інстанції. Всі документи готуються та направляються централізовано в головному офісі ТОВ «Експансія», я для представництва направляється у відрядження юрист ТОВ «Експансія», який за основним місцем роботи знаходиться в Київській області. В зв`язку з тим, що в Київській області та на околицях Києва йшли бойові дії, представник відповідача зазначає, що у відповідача існували об`єктивні перешкоди в наданні відповідних доказів до суду, в тому числі заяви позивача про звільнення за власним бажанням. Тому представник відповідача просив врахувати ці надзвичайні обставини при вирішенні питання по суті справи. Також представник відповідача зауважує, що позивачем не було направлено відповідачу копію позову. Позивачем не заперечувалось посилання відповідача на раніше подану ним заяву про звільнення. Позивачем під час звільнення та тривалий час після звільнення за власним бажанням жодним чином не виражалось бажання продовжити роботу. Доводи апеляційної скарги про те, що положення глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України, відповідно до яких під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню корона вірусної інфекції встановлено, що строку визначені ст. 233 КЗпП України продовжуються на строк дії такого карантину не заслуговують на увагу. При цьому представник відповідача зауважує, що в подальшому були прийняті законодавчі акти, якими визначено, що процесуальні строки, які були продовжені, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020. Тому представник відповідача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін оскаржуване рішення.

17.08.2022 апелянт подав відповідь на відзив. Апелянт зазначає, що ще 28.01.2022 відповідачу було достеменно відомо про позов і до 24.02.2022 у розпорядженні уповноважених представників відповідача був майже місяць для того, щоб скористатися своїми процесуальними правами. Жодних доказів неможливості ознайомлення з матеріалами справи в суді першої інстанції та подання всіх необхідних доказів, які б підтверджували правильність позиції відповідача в період з 28.01.2022 по 24.02.2022 останній не надав. Так апелянт вважає, що відповідач не довів неможливість подання докази (заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади за власним бажанням) до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тому апелянт просить відмовити в задоволенні клопотання про доручення до матеріалів справи нового доказу - заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади за власним бажанням від 28.09.2020 та не брати його до уваги під час розгляду справи та ухвалення рішення за наслідком її розгляду.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції 18.08.2022 представник позивача ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується відповідними доказами (звіт про доставку електронної повістки). Оскільки будь-яких клопотань від представника відповідача не надходило, враховуючи, що в контексті положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України явка сторін до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою (неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи), апеляційний суд на місці ухвалив розглянути справу по суті.

Справа була розглянута 18.08.2022 та о 13:52 год прийнята постанова по суті справи.

З матеріалів справи вбачається, що в цей день 18.08.2022 о 15:06 год представник відповідача ТОВ «Експансія» - Лиснянська О. подала клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Своє клопотання представник обґрунтувала тим, що не може з`явитися у судове засідання в зв`язку з територіальною віддаленістю від місця роботи та воєнним станом. ТОВ «Експансія» може направити представника в суд, що знаходиться в межах міста Києва. Оскільки на момент подання клопотання справа вже була розглянута по суті, апеляційний суд залишив його без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять копії заяви ОСОБА_1 про звільнення його з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідач не мав правових підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи за відсутністю заяви про звільнення його з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. Вирішуючи питання про застосування строків, встановлених статтею 233 КЗпП України, суд встановив, що у даному випадку початок перебігу місячного строку звернення до суду розпочався з 22 жовтня 2020 року, тобто з дня, коли позивач, згідно його доводів, викладених в позовній заяві, дізнався про його звільнення та отримав копію трудової книжки. З даним позовом звернувся 06.01.2022 р. Всупереч зазначеним положенням закону, позивачем не заявлялось клопотання про поновлення строків позовної давності та не надано доказів того, що він не мав реальної можливості звернутися з даним позовом у межах строку, визначеного законом, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку звернення позивачем до суду за захистом свого порушеного права при звільненні. За результатами розгляду справи судом були встановлені підстави для задоволення позовних вимог по суті спору, проте, у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду з відповідним позовом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимогу зв`язку з пропуском строку позовної давності, що є самостійної підставою для відмови у позові.

Апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до наказу № 70-к Одеської філії ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» від 11.02.2020 ОСОБА_1 прийнято на посаду касира торговельного залу (а. с. 6).

Відповідно до наказу № 410/к/тр Одеської філії ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» від 12.10.2020 ОСОБА_1 звільнено з роботи за статтею 38 КЗпП України (а. с. 32).

22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку із записом щодо його звільнення. Вказані обставини визнавались та не оспорювались сторонами в процесі розгляду справи.

Щодо строків звернення до суду

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до п. 1 глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Оскільки станом на момент розгляду справи карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), скасовано не було, строки, встановлені ст. 233 КЗпП України на звернення до суду з позовом продовжуються. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності, в зв`язку з чим апеляційний суд приймає до уваги відповідні доводи апелянта та змінює оскаржуване рішення суду в частині мотивування.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що ст. 4 КЗпП України встановлює, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. В тому числі трудові правовідносини регулюються положеннями цивільного законодавства та є субсидіарними щодо норм законодавства про працю.

За ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Стаття 3 ЦК України закріплює, що добросовісність, справедливість і розумність є однією з основних засад цивільного законодавства.

Учасники правовідносин повинні добросовісно виконувати обов`язки та користуватися наданими їм правами та не допускати зловживань.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах, водночас працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (пункти 69-72 постанови).

Як було вище зазначено позивач був звільнений з посади на підставі наказу 12.10.2021 № 410к. Повідомлення про звільнення було направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням та отримано ним 21.10.2020, що підтверджується наданими відповідачем доказами та не оспорювалось позивачем в процесі розгляду справи (а.с. 37).

Трудову книжку позивач отримав 22.10.2020, про що особисто заявляє в своєму позові.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 06.01.2022, тобто більш ніж через два місяці з моменту отримання трудової книжки. За ст. 233 КЗпП України у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Разом з тим, в своєму позові ОСОБА_1 не наводить жодних обґрунтованих причин щодо пропуску строку на звернення до суду з відповідним позовом. Позивач лише обмежився посиланням на положення глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України щодо продовження строку під час дії карантину. В контексті обставин даної справи, враховуючи те, що позивач посилався на незаконність звільнення в зв`язку з відсутністю відповідної заяви ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням, зважаючи на природу спірних правовідносин, апеляційний суд вбачає суперечливість поведінки позивача, що має бути враховано в процесі вирішення справи по суті.

Щодо підстави звільнення

Статтею 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до наказу № 410/к/тр Одеської філії ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» від 12.10.2020 ОСОБА_1 звільнено з роботи за статтею 38 КЗпП України (а. с. 32).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що не подавав заяви про звільнення з роботи за власним бажанням, в зв`язку з чим наказ про звільнення № 410/к/тр є незаконним.

Разом з відзивом на апеляційну скаргу відповідач подав до суду копію заяви ОСОБА_1 від 28.09.2020 про звільнення з посади за власним бажанням з 09.10.2020.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. За ч.ч. 4-5 цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Апеляційний суд зауважує, що при вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин (постанова ВП ВС від 08.06.2021 року, справа № 662/397/15-ц).

При цьому готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз`яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду (п. 2 постанова пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження в справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року). Вказані дії суддя вчиняє в порядку ст. 197 ЦПК України.

Разом з тим, за обставинами даної справи суд першої інстанції акцентував увагу на пропуску позивачем строку позовної давності та не в повній мірі встановив всі обставини, які мають значення для справи, в тому числі, що стосується дослідження обставин подання/не подання/існування заяви ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року був затверджений Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». З врахуванням місця розташування головного офісу відповідача в Київській області та введенням в країні воєнного стану, що безпосередньо та об`єктивно вплинуло на вчинення процесуальних дій, апеляційний суд задовольняє клопотання відповідача та приймає надані докази, зокрема заяву ОСОБА_1 про звільнення.

Апеляційний суд зауважує, що у відповіді на відзив апелянт не спростовує факт написання та існування вказаної заяви, а посилається на факт пропуску відповідачем строку на подання до суду доказів.

Враховуючи наведене, оскільки позивачем не спростовувався факт написання заяви, наданої відповідачем на стадії апеляційного розгляду справи, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи позивачем, також, не заявлялось, враховуючи суперечливість поведінки позивача, апеляційний суд дійшов висновку про законність наказу № 410/к/тр Одеської філії ТОВ «ЕКСПАНСІЯ» від 12.10.2020 про звільнення ОСОБА_1 з роботи за статтею 38 КЗпП України. Тому відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Учасникам справи був наданий повний обсяг процесуальних прав, в тому числі на стадії апеляційного розгляду справи, задля доведення/спростування фактів та обставин з метою всебічного встановлення фактичних обставин справи та правильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 376 ЦПК України змінює та доповнює оскаржуване рішення в частині мотивування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 14 квітня 2022 року змінити та доповнити в частині мотивування.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 29 серпня 2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк