21.07.2022 Справа №489/4669/19
2/469/83/22
Р І Ш Е Н Н Я
11 липня 2022 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючої - судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальних дій та зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и в:
Позивач 30 серпня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м.Миколаєва з вказаним позовом, у якому просив визнати незаконною відмову Другої Миколаївської державної нотаріальної контори від 07 березня 2019 року у вчиненні нотаріальної дії видачі на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, належні померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , та зобов`язати відповідача вирішити питання щодо видачі позивачу вказаного свідоцтва у спадковій справі №874/2008 року відповідно до діючого законодавства.
Позивач зазначав, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на випадок свої смерті залишила заповіт, посвідчений 30 грудня 2006 року, яким заповіла позивачу належну їй частку житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, а також земельну ділянку до цього будинку за адресою АДРЕСА_1 (у подальшому змінено на №36); частку квартири за АДРЕСА_2 , та належну їй на праві власності частку квартири АДРЕСА_3 мати заповіла брату позивача ОСОБА_3 .
У встановлений законом строк позивач, його брат ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2 , який перебував у шлюбі зі спадкодавицею, прийняли спадщину, подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.
Крім ОСОБА_2 , який був непрацездатним на час відкриття спадщини, інші спадкоємці, передбачені ст.1241 ЦК України, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні.
Відповідно до державних актів серії І-МК №038468 та І-МК №038484 від 23 травня 1997 року, ОСОБА_4 належали земельні ділянки площею 0,0420 га на території Коблівської сільської ради для ведення особистого підсобного господарства та 0,2500 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель на території Коблівської сільської ради.
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2017 року за батьком позивача ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 та вказаних земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,0420 га. Відповідно, інша Ѕ частка вказаного майна належала померлій ОСОБА_4 .

Постановою нотаріуса від 07 березня 2019 року у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, належні померлій ОСОБА_4 , відмовлено з посиланням на те, що згідно з заповітом заповідана лише одна земельна ділянка і неможливо визначити, яка з двох земельних ділянок «належить до цього будинку» та яка вказана у заповіті, а також роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом буде видане позивачеві після тлумачення заповіту у судовому порядку.

Позивач вважає, що своєю відмовою нотаріус порушив його право на отримання спадкового майна, оскільки не дотримався встановленого порядку вчинення нотаріальних дій, не запропонував спадкоємцям укласти договір про тлумачення заповіту, хоча спір між позивачем та іншими спадкоємцями з приводу спадкового майна відсутній, у зв`язку з чим питання тлумачення заповіту розгляду судами не підлягає.

На думку позивача, нотаріус, відмовляючи у видачі на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину за заповітом та посилаючись на необхідність тлумачення заповіту судом, наполягає на виході позивача за межі тлумачення змісту правочину та просить вирішити питання не про тлумачення умов заповіту, а про зміну його істотних умов, а саме в частині спадкового майна, яке заповіла позивачу спадкодавиця, що є недостимим.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 вересня 2019 року цивільну справу передано за підсудністю до Березанського районного суду Миколаївської області за правилами виключної підсудності.

Ухвалою судді від 27 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання для розгляду заяви по суті в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

14 вересня 2020 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Надав суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначив про незгоду із позовними вимогами, посилаючись на те, що у зв`язку з неможливістю визначити, якою саме земельною ділянкою розпорядилась спадкодавиця, оскільки на момент її смерті залишилось дві окремі земельні ділянки за однією адресою, спадкоємцям було запропоновано вирішити це питання шляхом тлумачення змісту заповіту. Зазначав, що у всьому тексті заповіту застосовується значення слів належна мені частка... і лише в частині заповідання земельної ділянки таке значення слів не застосовується, з чого можна зробити висновок, що заповідач мала на увазі саме цілу земельну ділянку до цього будинку. Крім того, рішеннями судів за чоловіком померлої, ОСОБА_2 , після її смерті визнано право власності на 1/2 спільного з померлою майна, тобто спадковим майном є Ѕ частка земельних ділянок, що не відповідає тлумаченню волі спадкодавця. Вважає, що позивач та треті особи мали знати та передбачити наслідки визнання судами права власності на Ѕ частку спадкового майна за ОСОБА_2 , оскільки, так як на день смерті спадкодавця їй належало по Ѕ частці в праві спільної часткової власності на житловий будинок та земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,0420 га, тому виконати заповіт в частині спадкування земельної ділянки до цього будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 неможливо.

Крім того, при умові вирішення, яка саме земельна ділянка зазначена у заповіті, інша земельна ділянка має спадкуватися за законом, хоча позивач бажає приймати спадщину лише за заповітом

Треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с.103, 112, 120, 122).

Оскільки учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, висловили свою позицію щодо заявлених вимог і їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України постановив розглядати справи за відсутності учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.14), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 17 квітня 2008 року (а.с.12).

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є, відповідно, чоловіком та сином ОСОБА_4 , що підтверджено копіями паспортів, свідоцтв про одруження та народження, іншими матеріалами справи (а.с.9, 11, 14) та сторонами не оспорюється.

30 грудня 2006 року ОСОБА_4 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковою Л.С., зареєстрований в реєстрі за №4101 (а.с.13, 52).

Вказаним заповітом ОСОБА_4 заповіла сину ОСОБА_3 належну їй на праві власності частку квартири за АДРЕСА_2 , та належну їй частку квартири за АДРЕСА_3 ; сину ОСОБА_1 - належну їй частку житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, а також земельну ділянку до цього будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (у подальшому на підставі рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №25 від 20 березня 2000 року будинку присвоєно №36 (а.с.90).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 за №874/2008 заведена 26 вересня 2008 року Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою, про що свідчать витяги зі Спадкового реєстру та копія вказаної спадкової справи (а.с.44-98).

Відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у вигляді частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, а також земельної ділянки до цього будинку, що знаходяться у АДРЕСА_1 , за заповітом від 30 грудня 2006 року.

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю I-МК № 038468 від 23 травня 1997 року, на підставі рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 12 грудня 1996 року №109 ОСОБА_4 , яка мешкає в с.Морське, надана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0420 га для ведення особистого підсобного господарства, розташована на території Коблівської сільської ради, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №160 (а.с.17).

На підставі рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 12 грудня 1996 року №109 ОСОБА_4 , яка мешкає в с.Морське, 23 травня 1997 року видано Державний акт на право приватної власності на землю I-МК № 038484 на земельну ділянку площею 0,0250 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану на території Коблівської сільської ради, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №159 (а.с.18).

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2016 року визначено, що частки у праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_4 на вказані житловий будинок та земельні ділянки є рівними та складають по Ѕ за кожним; рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2017 року за ОСОБА_2 визнано право власності на Ѕ частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 ; земельної ділянки на території Коблівської сільської ради площею 0,2500 га відповідно до державного акта I-МК №038484 про право приватної власності на землю та земельної ділянки на території Коблівської сільської ради площею 0,0420 га відповідно до державного акту I-МК № 038468 про право приватної власності на землю (а.с.19-20).

Із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ частка земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер :13:001:0102 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_4 , та Ѕ частка земельної ділянки площею 0,04 га кадастровий номер :13:001:0103 для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.21, 22).

Державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області 07 березня 2019 року винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за заявою ОСОБА_2 , який діяв за довіреністю в інтересах ОСОБА_1 , з питання видачі на ім`я довірителя свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на нерухоме майно, оскільки в частині оформлення спадщини на земельну ділянку до цього будинку неможливо виконати, так як земельні ділянки належать спадкодавцю на Ѕ частку; заповідана лише одна земельна ділянка, але в заповіті не зазначено яка саме; у зв`язку із тим, що земельні ділянки розташовані за однією адресою, визначити яка з двох земельних ділянок належить до цього будинку, визначити неможливо. Крім того, нотаріусом зазначено, що у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування отримують спадкоємці за законом почергово; заповітом охоплена спадщина у виді житлового будинку (його частка) та якась одна з двох земельних ділянок, тому земельна ділянка після тлумачення заповіту підлягає оформленню відповідно до порядку видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.24-25).

На інше спадкове майно 27 липня 2016 року нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 (за законом) - на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та на 1/12 частину квартири АДРЕСА_3 (а.с.84), що підтверджено витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.85); ОСОБА_3 (за заповітом) - на 5/12 частин квартири АДРЕСА_2 (а.с.70) та на 5/12 частин квартири АДРЕСА_3 (а.с.86).

За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, спадкоємці за заповітом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у встановлений законом строк прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а чоловік спадкодавці ОСОБА_2 є таким, що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавицею.

На підставі ст.1241 ЦК України непрацездатний вдівець спадкодавця ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку в спадщині.

Відповідно до частин 1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ст.1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Відповідно до частин першої, другої ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернуться до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1256 ЦК Українитлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями; у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст.213 цього Кодексу.

Спір про тлумачення заповіту між спадкоємцями відсутні, а тому тлумачення заповіту судом не має правових підстав.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Отже, оскільки позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , до нього перейшло право власності на належну їй частку житлового будинку у АДРЕСА_4 (колишній АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, а також земельної ділянки, на якій розміщений цей будинок.

Згідно зі ст.8 ЦК України, п.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат», та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

Статтею 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Пунктом 3 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси, зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст.66 вказаного Закону на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо (ч.1 ст.67 Закону України «Про нотаріат»).

На підставі ст.69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Відповідно до ч.1 ст.49 вказаного Закону нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, вчинення такої дії суперечить законодавству України (п.1), не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (п.2).

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (ч.ч.3, 4 ст.49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, нотаріус підставами для її винесення зазначив те, що вчинення такої дії суперечить законодавству України, та не подано відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Разом з тим, текст постанови не містить викладу обставин, які свідчать про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст.49 Закону України «Про нотаріат», а фактично відмова мотивована неможливістю витлумачити формулювання заповіту в частині слів «земельна ділянка до цього будинку» через те, що земельні ділянки належать спадкодавцю на праві власності на Ѕ частку, заповідана лише одна земельна ділянка, а яка саме з двох земельних ділянок, розташованих за однією адресою, не зазначено.

Суд звертає увагу на те, що тлумачення заповіту, у разі відсутності спору, має здійснюватися спадкоємцями, які прийняли спадщину, тоді як нотаріус, прийнявши оскаржувану постанову, вийшов за межі тлумачення змісту правочину, не з`ясувавши, відповідно до ст.1256 ЦК та п. 4.6 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, наявність чи відсутність згоди спадкоємців щодо тлумачення змісту заповіту, та, за наявності такої згоди, - узгодженого спадкоємцями тлумачення заповіту.

За встановлених судом обставин відмова нотаріуса у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за заповітом є безпідставною, а тому права позивача підлягають задоволенню у визначений ним спосіб, що відповідає положенням ст.16 ЦК України, ст.50 Закону України «Про нотаріат».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконною відмову Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 07 березня 2019 року у вчиненні нотаріальної дії видачі на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, належні померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Зобов`язати Другу Миколаївську державну нотаріальну контору Миколаївської області вирішити питання щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, належні померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у спадковій справі №874/2008, відповідно до діючого законодавства.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: