Справа № 161/1090/16-ц
Провадження № 4-с/161/47/22
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк Л.М.

за участю:

державного виконавця Балакіревої Ю.О.

представника заінтересованої особи Кушнірука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на постанову старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Марчука Петра Олександровича

В С Т А Н О В И В:

25.07.2022 року заявник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаною скаргою на обгрунтування якої зазначив, що 20.10.2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист в цивільній справі № 161/1090/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь заявника заборгованості в розмірі 11619,87 грн., а також судових витрат з яких: за подання позову 174,30 грн., за подання апеляційної скарги 3637 грн., за подання касаційної скарги 4959,50 грн. 20.01.2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Відділ ДВС) із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документу. 04.02.2021 року старшим державним виконавцем Відділу ДВС Марчуком П.О. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 64323377. Разом з тим, 26.02.2021 року той же державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 64323377 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із сплатою боржником на користь стягувача заборгованості в розмірі 16753,67 грн., сплатою виконавчого збору в розмірі 1675,36 грн. та витрат виконавчого провадження в розмірі 158,97 грн. Про наявність вищевказаної постанови про закінчення виконавчого провадження АТ КБ «Приватбанк» дізналося лише 19.07.2022 року із відомостей у АСВП. Вказує, що у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2021 року стягувач помилково зазначив про заборгованості у розмірі 16753,67 грн., при цьому, жодних відомостей про часткову оплату боржником суми заборгованості на зазначав. Таким чином, ОСОБА_1 не в повному обсязі виконав свої зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням в цивільній справі № 161/1090/16-ц, а тому постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 64323377 від 26.02.2021 року є незаконною, у зв`язку з чим просить її скасувати та зобов`язати останнього поновити вказане виконавче провадження.

12.08.2022 року старшим державним виконавцем Відділу ДВС Балакіревою Ю.О. було подано до суду відзив на скаргу (а.с 30-33), в якому остання зазначила, що оскільки виконавчий документ був виданий 20.10.2020 року та пред`явлений до виконання лише 29.01.2021 року не виключалася можливість погашення частини заборгованості боржником самостійно, тобто до відкриття виконавчого провадження. Відтак, 04.02.2021 року старшим державним виконавцем Відділу ДВС Марчуком П.О. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 64323377 про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі саме 16753,67 грн., як зазначив стягувач у своїй заяві. У свою чергу, погашення заборгованості за виконавчим документом боржником відбулося 15.02.2022 року та з огляду на відсутність зі сторони стягувача претензій та заяв щодо неповного виконання судового рішення, 26.02.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64323377. Враховуючи наведене, у задоволенні скарги просить відмовити повністю.

До початку судового засідання від представника заявника АТ КБ «Приватбанк» на електронну адресу суду надійшло клопотання з проханням розгляд скарги проводити без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 53).

Представник Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) - старший державний виконавець Балакірева Ю.О. в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у її відзиві скаргу, просила у задоволенні скарги відмовити,

Представник заінтересованої особи боржника Бобалицького Ю.В. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги, зазначивши, що його боржник ОСОБА_1 добровільно виконав зобов`язання, покладені на нього в рамках виконавчого провадження № 64323377. Крім того, стягувачу було відомо про відкриття виконавчого провадження та розмір стягуваної заборгованості, який був зазначений у відповідній постанові.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.07.2020 року в цивільній справі № 161/1090/16-ц було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість зі сплати відсотків у розмірі 11619,87 грн., судовий збір, сплачений за подання позову, у розмірі 174,30 грн., судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 3637 грн., судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 4959,50 грн. (а.с. 13-17).

20.10.2020 року на виконання вищевказаного судового рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області, як судом першої інстанції, було видано виконавчий лист за реєстраційним № 1451 (далі виконавчий лист) (а.с. 18).

20.01.2021 року АТ КБ «Приватбанк», як стягувачем у цивільній справі № 161/1090/16-ц, було пред`явлено виконавчий лист на примусове виконання у Другий ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів). У відповідній заяві (№ 16) представник стягувача просив прийняти до виконання виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» загальну суму заборгованості в розмірі 16753,67 грн. (а.с. 19).

04.02.2021 року старшим державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Марчуком П.О. (далі державний виконавець) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64323377, про примусове виконання судового рішення в цивільній справі № 161/1090/16-ц в межах заборгованості, зазначеної стягувачем у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження № 16 від 20.01.2021 року (а.с. 20).

Крім того, 04.02.2022 року державним виконавцем було винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, на підставі яких на ОСОБА_1 було покладено обов`язок по відшкодуванню витрат в рамках здійснення виконавчого провадження № 64323377 в розмірі 158,93 грн. та 1675,36 грн. відповідно (а.с. 37-38).

15.02.2021 року боржником ОСОБА_1 було сплачено на рахунки Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) суму заборгованості в розмірі 16753,67 грн., витрати виконавчого провадження в сумі 158,93 грн. та виконавчий збір в розмірі 1675,36 грн. Зазначене підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 3237, 3238, 3239 та 3240 від 15.02.2021 року (а.с. 40-43).

26.02.2021 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64323377 на підставі п. 9. ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 44).

У своїй скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що вищевказана постанова про закінчення виконавчого провадження є неправомірною, оскільки сума заборгованості, яка підлягала стягненню в рамках виконання судового рішення в цивільній справі № 161/1090/16-ц, стягнута з ОСОБА_1 не у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадженн» у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

У розглядуваному випадку, заходом примусового виконання судового рішення в цивільній справі № 161/1090/16-ц є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів, тобто конкретних сум.

Статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження» визначаються, зокрема, обов`язки державного виконавця щодо примусового виконання рішень.

Згідно ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Аналіз вищевказаних норм чинного законодавства у своєму системному взаємовідношенні дають підстави для висновку, що до обов`язку державного виконавця при прийнятті виконавчого документа до виконання не відноситься з`ясування часткової сплати боржником заборгованості, яка є предметом виконавчого документу, оскільки такі відомості зазначаються особисто стягувачем у відповідній заяві.

При виконанні судового рішення, державний виконавець повинен взяти до уваги відомості, зазначені стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження, в тому числі щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника, з урахуванням можливої часткової сплати останнім заборгованості за виконавчим документом.

Як було достовірно встановлено судом, АТ КБ «Приватбанк» пред`являючи виконавчий лист до примусового виконання, у відповідній заяві зазначило, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 , яка стала предметом виконавчого провадження № 64323377 на дату такого звернення, становить 16753,67 грн.

Зазначені обставини давали державному виконавцю підстави припустити, що різниця між сумою заборгованості, яка вказана у виконавчому листі, та сумою заборгованості, яку просило стягнути АТ КБ «Приватбанк» у своїй заяві № 16 від 20.01.2021 року, була добровільно сплачена боржником в проміжку часу від дати постановлення Верховним Судом судового рішення в цивільній справі № 161/1090/16-ц (01.07.2020 року) та до дати пред`явлення стягувачем виконавчого документу (20.01.2021 року).

При цьому, у державного виконавця, з урахуванням обґрунтованого припущення про добровільне часткове погашення боржником заборгованості, не було жодних правових підстав ставити під сумнів дійсність суми заборгованості, яка наявна у ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк», саме в розмірі 16753,67 грн., оскільки вказана сума коштів не перевищувала розмір заборгованості, який було присуджено до стягнення судом касаційної інстанції.

Також варто зауважити, що АТ КБ «Приватбанк», як сторона виконавчого провадження № 64323377, з огляду на практику ЄСПЛ та чинних законодавчих норм національного законодавства, мало право та зобов`язане було цікавитися станом відомого йому виконавчого провадження, а також подавити відповідні заяви для уточнення чи коригування своїх вимог, або ж оскаржувати рішення державного виконавця, в тому числі й при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, в якому й була зазначена сума заборгованості, що підлягала стягненню з боржника.

На переконання суду, ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні № 64323377, виконав усі покладені на нього постановами державного виконавця зобов`язання, а тому жодні підстави для визнання неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.02.2022 року відсутні.

При цьому, варто зауважити, що факт невиконання ОСОБА_1 покладених на нього судовим рішенням в цивільній справі № 161/1090/16-ц зобов`язань, може бути предметом розгляду іншої справи, однак не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

При вирішення заявлених АТ КБ «Приватбанк» вимог, суд приймає до уваги ту обставину, що сторони виконавчого провадження мають рівні права та обов`язки, а також враховує принцип «юридичної визначеності», як суттєвого елементу принципу верховенства права.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги АТ КБ «Приватбанк» на постанову старшого державного виконавця Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції України (м. Львів) Марчука П.О.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 352, 354, 447-450 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на постанову старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Марчука Петра Олександровича відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 05 вересня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська