КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 759/3895/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2421/2022Головуючий у суді першої інстанції - Журибеда О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Транспеле» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Транспеле» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ТОВ «Компанія «Транспеле» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду в сумі 27 947,67грн. та понесені судові витрати. Позов обґрунтований тим, що на підставі наказу № 1213001 від 14.12.2016 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «Компанія «Транспеле» на посаду водія. 13.12.2016 з ОСОБА_1 був укладений трудовий договір, договір про повну матеріальну відповідальність та відповідач був ознайомлений з посадовими інструкціями водія автотранспортних засобів. Наказом від 20.07.2017 ТОВ «Компанія «Транспеле» ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин. Крім того, під час остаточного розрахунку з відповідачем було виявлено факти завдання відповідачем шкоди ТОВ «Компанія «Транспеле» вчинених відповідачем під час виконання трудових обов`язків, що призвело до завдання позивачу майнової шкоди в розмірі 21 675,56 грн., які товариство просить стягнути з відповідача (т. 1 а.с. 1-12).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.02.2021 у задоволенні позову ТОВ «Компанія «Транспеле» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків відмовлено (т. 1 а.с. 247-249).

В апеляційній скарзі, ТОВ «Компанія «Транспеле», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково. Посилається на те, що під час розгляду справи, суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги норми ст. 134 КЗпП України, та не надав оцінки на підтвердження порушення відповідачем норм трудового законодавства належним, допустимим та достовірним доказам, які містяться в матеріалах справи (т. 2 а.с. 1-5).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Судом апеляційної інстанції справу розглянуто в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наявних у справі доказів, не можна дійти висновку, що винними протиправними діями відповідача позивачу заподіяно матеріальної шкоди і він має нести цивільну відповідальність. Належні, достатні і допустимі докази про обставини заподіяння шкоди, необхідні для покладання на особу матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну працівником при виконанні трудових обов`язків суду не подано.

Але погодитись із такими висновками в повному обсязі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2016 на підставі наказу (розпорядження) № ПЛ-12130001-ПЛ-0892960 від 13.12.2016 ОСОБА_1 призначено на посаду водія автотранспортних засобів, з оплатою праці згідно діючого положення (т. 1 а.с. 17).

13.12.2016 з ОСОБА_1 був укладений трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність з водієм автотранспортних засобів, у п. 1.1 якого визначено, що роботодавець зобов`язується забезпечити працівникові всі необхідні умови праці та нормальну виробничу обстановку, яка забезпечує збереження матеріальних цінностей, і спрямована на недопущення виникнення матеріального збитку, а працівник зобов`язується нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну з його вини роботодавцю при виконанні ним своїх трудових обов`язків.

Пунктом 1.2 договору про повну матеріальну відповідальність затверджено, що працівник здійснює роботи з приймання та обробки для доставки (супроводу) вантажу та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставці (супроводу), видачі (здачі) і їх використання (т. 1 а.с. 19, 20).

25.04.2017 ОСОБА_1 відповідно до наказу про службове відрядження № 19а від 25.04.2017 було направлено на виконання завдань з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні.

28.04.2017 у зв`язку з відрядженням ОСОБА_1 , у якості авансу (в підзвіт) на витрати у службовому відрядженні, платіжним дорученням № 989 було перераховано 7 665,45 грн.

11.05.2017 ОСОБА_1 , у якості авансу (у підзвіт) на витрати у службовому відрядженні, платіжним дорученням № 1098 було перераховано 3 000,00 грн.

15.05.2017 ОСОБА_1 , у якості авансу (у підзвіт) на витрати у службовому відрядженні, платіжним дорученням № 1147 було перераховано 3 000,00 грн.

18.05.2017 ОСОБА_1 , у якості авансу (у підзвіт) на витрати у службовому відрядженні, платіжним дорученням № 1197 було перераховано 3 500,00 грн.

22.05.2017 ОСОБА_1 , у якості авансу (у підзвіт) на витрати у службовому відрядженні, платіжним дорученням № 1231 було перераховано 3 000,00 грн.

Загальна сума грошових коштів, яка була перерахована ОСОБА_1 склала 20 165,45 грн.

02.06.2017 ОСОБА_1 , після виконання декількох перевезень вантажів, повернувся з відрядження для оформлення звіту про виконану роботу під час відрядження.

Після повернення з службового відрядження ОСОБА_1 03.06.2017 було подано звіт про використання грошових коштів ТОВ «Компанія «Транспеле», отриманих у на відрядження № 736 на загальну суму 3 341,57 грн.

Також, 03.06.2017 ОСОБА_1 було надано звіт № 735 про використання грошових коштів ТОВ «Компанія «Транспеле», отриманих у на відрядження про витрати в іноземній валюті на загальну суму 2 930,54 грн.

Загальна сума грошових коштів, яка була обґрунтовано витрачена ОСОБА_1 на відрядження склала 6 272,11 грн.

Крім того, товариством було виявлено факт перевитрати (нестачі) палива понад затверджених норм з вини ОСОБА_1 на суму 6 192,05 грн.

Наказом від 20.07.2017 № 7200001 ОСОБА_1 було звільнено з ТОВ «Компанія «Транспеле» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з відсутню на роботі без поважної причини (прогул).

Згідно з ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст. 130 КЗпП України.

Пред`являючи даний позов, ТОВ «Компанія «Транспеле» посилається на пункти 1, 2 частини 1 статті 134 КЗпП України в якості правової підстави своїх вимог.

Статтею 134 КЗпП України передбачено відповідальність працівника який несе повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, а також, майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами

Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва (далі - Перелік), а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28.12.1977 № 477/24, експедитори при перевезенні вантажів належать до посад або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Отже, суд першої інстанції, дослідивши в повному обсязі матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню шкоди, завданої підприємству, згідно п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, оскільки основною трудовою функцією ОСОБА_1 у ТОВ «Компанія «Транспеле» було виконання завдань підприємства з перевезень вантажів по Україні та за кордон, тобто він виконував обов`язки водія, а зазначена посада не підпадає під норми Переліку, з якими може бути укладено типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Також є безпідставним посилання позивача на п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, оскільки отримані відповідачем у вигляді авансу (під звіт) кошти на поточні витрати під час відрядження не є майном або цінностями, отриманими під звіт за разовою довіреністю або іншим разовим документом, в розумінні даної норми Закону.

За встановлених обставин, висновки суду першої інстанції щодо відмови у позовних вимогах в цій частині є правомірними і обґрунтованими. Щодо вимог про відшкодування 6 192,05 грн, вартості перевитрат (нестачі) пального, то апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо неправомірності рішення суду першої інстанції в цій частині з огляду на таке.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків.

При притягненні працівника до повної матеріальної відповідальності має бути чітко зазначено, яким спеціальним законом або іншим нормативно-правовим актом встановлено таку відповідальність, за який вид шкоди і чи належить працівник до категорії осіб, передбачених у відповідному законодавчому акті.

До спеціальних законів та нормативно-правових актів, що встановлюють повну матеріальну і відповідальність працівників за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, можна віднести: Постанову Ради Міністрів СРСР від 05.08.1983 № 759 із змінами від 03.08.1988 № 953 «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів», яка є чинною.

У пункті 14 вказаної Постанови зазначено, що за перевитрату палива понад затверджені норми з вини працівників автомобільного транспорту, з них утримується 100 відсотків вартості перевитрат палива.

У постанові пленуму ВССУ від 11.12.2015 № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» чітко зазначено, що суди при ухваленні рішень про (задоволення позовів про відшкодування шкоди, завданої перевитратами пального), помилково керуються статтею 1166 ЦК України, повинні посилатися на постанову Ради Міністрів СРСР № 759, яка регулює повну матеріальну відповідальність за перевитрату пального.

Вимоги позивачів у позовних заявах про відшкодування шкоди, завданої перевитратами пального ґрунтуються на внутрішніх наказах підприємств, якими встановлені базові лінійні норми витрат палива та коефіцієнт на виконання транспортної роботи для вантажних автомобілів у різних умовах, які доводилися до відома водіїв.

Так, «Положенням про порядок обліку та ведення транспортної документації і витратах на відрядження», які затвердженні спільно ТОВ «Компанія «Транспеле» та Об`єднаною профспілковою організацією ТОВ «Компанія «Транспеле» 30.12.2016, затверджені:

лінійні витрати палива на транспортний засіб марки VOLVO моделі FH42T у кількості 22,5 літрів дизельного палива на 100 км;

надбавка на транспортну роботу на транспортний засіб марки VOLVO моделі FH42T у кількості 0,45 л дизельного палива на 100 км.

За час службового відрядження ОСОБА_1 було заправлено 2 123,7 літрів дизельного палива. Відповідно до карти руху за подорожнім листом № 501862 нормативні витрати повинні складати 2 223,9 літрів дизельного палива.

За фактом ОСОБА_1 було витрачено 2 518,9 літрів дизельного палива, що означає перевитрату палива понад затверджені норми на загальну кількість 295 літрів дизельного палива.

Враховуючі, що інших підстав (технічні несправності, які можуть впливати на додаткові витрати палива тощо) зафіксовано не було, ОСОБА_1 обґрунтованих пояснень щодо перевитрати дизельного палива понад затверджені норми не надано.

Відомість на заправку паливом за період з 01.06.2017 по 10.06.2017 містить зазначення вартості одного літру дизельного палива в розмірі 20,99 грн,

За придбане ТОВ «Компанія «Транспеле» дизельне паливо ТОВ «НАФТОТРЕЙД РЕСУРС» виставлено рахунок - фактуру № 13867 від 26.06.2017, який сплачено платіжним дорученням № 1993 від 18.07.2017.

Таким чином, розмір шкоди, що завдано ОСОБА_1 шляхом перевитрати (нестачею) дизельного палива понад затверджені норми складає: 295 літрів х 20,99 грн./1 літр = 6 192,05 грн.

Обов`язковою умовою для визначення розміру заподіяної роботодавцю шкоди є існування фактичних витрат, понесених ним з вини працівника.

Обчислення розміру завданої шкоди полягає у вирахуванні фактичних втрат, які стали наслідком неправомірного діяння працівника. Для цього необхідно визначити вартість втраченого чи пошкодженого майна, суму видатків, необхідну для відновлення його попереднього стану.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку про те, що розмір шкоди, яку завдано ТОВ «Компанія «Транспеле» винними діями ОСОБА_1 складає: видатки на оплату додаткової кількості палива, яке викликане перевитратою дизельного палива понад затверджені норми, в розмірі 6 192,05 грн.

За таких обставин, апеляційний суд вважає про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення в частині стягнення грошових коштів за перевитратою дизельного палива понад затверджені норми, в розмірі 6 192,05 грн. та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства судовий збір пропорційно до задоволених вимог за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 738,28 грн, та 1 107,41 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього у розмірі 1 845,69 грн

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Транспеле» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року в частині стягнення грошових коштів у розмірі 6 192 (шість тисяч сто дев`яносто два),05 грн скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Стягнути ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 28.12.1999) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Транспеле» (код ЄДР 13378964) грошові кошти у розмірі 6 192 (шість тисяч сто дев`яносто два),05 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 28.12.1999) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Транспеле» (код ЄДР 13378964) судовий збір у розмірі 1 845 (одна тисяча вісімсот сорок п`ять),69грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська