Справа № 727/6049/22
Провадження № 2/727/1408/22
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ЧЕРНІВЦІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Слободян Г.М.

секретар судового засідання Івасишин О.І.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Божеску Г.В.

представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Федюкової Т.Д. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: Чернівецька область, Кіцманський район, с.Кліводин) до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (, адреса місцезнаходження: м.Чернівці, вул. Героїв Майдану, 194 а) про стягнення моральної шкоди ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області стосовно надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою, відведення земельних ділянок у власність, розташованих за межами с.Кліводин, Чернівецького району, Чернівецької області, а саме, в урочище «Жоліб», орієнтовними площами 1 га та 0,95 га для ведення особистого селянського господарства, однак йому було відмовлено. Вказує, що не погоджуючись з відмовами, він звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.03.2021 року №24-178/14-21-СГ протиправним та за результатом розгляду справи, позовні вимоги було задоволено, натомість, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області звернулося до адміністративного суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на його думку, з метою уникнення виконання вказаного рішення суду. Аргументує позовні вимоги і тим, що після ухвалення адміністративним судом рішення, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, не маючи на те повноважень, видало наказ №80-од від 07.09.2021 року, яким було відмовлено йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність спірних земельних ділянок. Стверджує, що у момент винесення ухвали адміністративного суду від 08.11.2021 року про визнання виконавчого листа №600/1711/21-а, виданий 05.10.2021 року Чернівецьким окружним адміністративним судом таким, що не підлягає виконанню, він пережив приниження від органу державної влади. Просить, стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Рух справи та позиція сторін

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.07.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

11.08.2022р., відповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області скерувано до суду відзив на позовну заяву, у якому, заперечуюючи обставини в ньому наведені, позовні вимоги вважають безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві посилаються на те, що в рішенні Чернівецького окружного адміністративного суд від 17.06.2021 року, справа №600/1711/21-а, не були встановлені жодні зобов`язальні дії відносно ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області та не встановлено прямого обов`язку надати позивачу дозвіл, оскільки в силу змін до законодавства з 28.05.2021р., ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області не є розпорядником земельних ділянок, і зокрема тієї ділянки, на яку претендував отримати у власність позивач. Вказують, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою із урахуванням, визначених у ч. 3 ст. 23 ЦК України критеріїв та ключовим елементом у справах про відшкодування моральної шкоди вважають є причинно-наслідковий зв`язок, між діяннями посадової особи державного органу та заподіянням шкоди, а в даному випадку, такий відсутній, а тому, просять відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

18.08.2022 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Божеску Г.В. надано суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив, позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представлено ОСОБА_2 , посилається не те, що ним було заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Вказує, що неналежне виконання Головним управління Держгеокадастру у Чернівецькій області своїх повноважень, призвело до порушення його прав. Наголошує на тому, що приймаючи рішення, відповідач діяв поза межами своїх повноважень та у спосіб, що не передбачений ЗК України, а це на його думку свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу головного обов`язку утверджувати та забезпечувати права людини. Вважає, що тривала тягагнина захисту своїх прав його виснажила і викликала в нього психічне напруження. Просить позов задовольнити

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час, та місце розгляду справи, захист своїх інтересів в суді доручив представляти адвокату Божеску Г.В., яка в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підтримала, просила їх задовольнити. В наданому суду вступному слові адвокат Божеску Г.В посилалася на обставини викладені в позові.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Федюкова Т.Д. в наданому суду вступному слові заперечувала позовні вимоги ОСОБА_1 , підтримала обставини, викладені у відзиві на позов. Просила, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши вступне слово представників сторін по справі, зважає на наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України; ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11,13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази надані сторонами та застосовані норми права.

Судом, належними доказами по справі встановлено, позивач ОСОБА_1 звертався до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих за межами с.Кліводин, Чернівецького району, Чернівецької області в урочище «Жоліб», у власність орієнтовними площами 1 га та 0,95 га для ведення особистого селянського господарства на території Чернівецького району Чернівецької області. Наказами Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 21.10.2020 року №24-2941/14-20-СГ, від 04.03.2021 року №24-178/14-21-СГ, від 07.09.2021 року №80-од позивачу відмовлено у наданні зазначеного дозволу. (а.с.7-12)

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про визнання наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.03.2021 року №24-178/14-21-СГ протиправним.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року №600/1711/21-а визнано протиправним та скасувано наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.03.2021 р. №24-178/14-21-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 " щодо відведення 2 (двох) земельних ділянок, орієнтовною площею 1,95 га за межами с. Кліводин, Чернівецького району, Чернівецької області в урочище "Жоліб" із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, розташованих за межами с. Кліводин, Чернівецького району, Чернівецької області в урочище "Жоліб" орієнтовний розмір земельних ділянок 1,95 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. (а.с.13-16)

05.10.2021 року Чернівецьким окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист по адміністративній справі №600/1711/21-а про зобов`язанння Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, розташованих за межами с. Кліводин, Чернівецького району, Чернівецької області в урочище "Жоліб" орієнтовний розмір земельних ділянок 1,95 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.17)

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року у адміністративній справі №600/1711/21-а заяву Головного управління Держгеокадстру у Чернівецькій області, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю; визнано виконавчий лист № 600/1711/21-а, виданий 05.10.2021 року Чернівецьким окружним адміністративним судом таким, що не підлягає виконанню. (а.с.18-19)

Визначаючись щодо наявності підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у даній справі суд зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до набрання законної сили рішення Чернівецького окружного адміністративного суду по справі № 600/1711/21-а передало земельну ділянку у комунальну власність, чим втратило своє право на розпорядження нею, та враховуючи те, що підпункт 58 пункту 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 27.05.2021 року передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальному власність територіальних громад, органами виконавчої влади, що здійснюється розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Антонюком А.Г. виконавче провадження ВП №67123937 з примусового виконання виконавчого листа №600/1711/21-а, виданого 05.10.2021 року Чернівецьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі ухвали суду від 08.11.2021 року. (а.с.20)

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року у адміністративній справі №600/1711/21-а заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено; замінено сторону виконавчого провадження боржника в адміністративній справі № 600/1711/21-а, а саме: Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 194-А, м. Чернівці, ) на його правонаступника Кіцманську міську раду Чернівецького району Чернівецької області (Чернівецька область, Чернівецький район, м. Кіцмань, вул. Незалежності, 57, ). (а.с. 21-23

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на загальні підстави цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Такою є правова позиція висловлена Верховним Судом щодо відшкодування шкоди у подібних правовідносинах, зокрема у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 296/3115/20 (провадження №61-1087св21) від 06 вересня 2021 року у справі № 296/3139/20 (провадження № 61-1086св21), від 16 вересня 2020 року у справі № 243/5118/19 (провадження № 61-213св20), від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 17648св19), від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження № 10591св19), суд дійшов висновку про те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди, а сам факт визнання протиправною бездіяльності не свідчить про наявність заподіяння шкоди.

Заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_1 послався на завдання йому Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з відмовою в його заяві про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та приниженнях.

Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений статтею 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Вимогами ст. 129 Конституції України,ст. 10 ЦПК України, визначено - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння моральної шкоди позивачу, причинно наслідкового зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача, позивач не надав.

А, отже, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, суд вважає, що відсутні підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "DIYA 97 v. UKRAINE", № 19164/04, пункт 47).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою для судів першої інстанцій. Наведене передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві, згідно зі ст. 137 ЦПК України, позивачем має бути зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі " Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані окрім наведениї правової позиції і Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Суд зазначив, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Окрім наведеного, позивач зазначав, що тривала боротьба на захист своїх прав виснажує його, викликає у нього психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування у результаті такої триваючої ситуації невизначеності.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Отже, з огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у цивільних справах, саме на позивача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди і її розміру.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі №750/6330/17.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд,- УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: Чернівецька область, Кіцманський район, с.Кліводин) до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (, адреса місцезнаходження: м.Чернівці, вул. Героїв Майдану, 194 а) про стягнення моральної шкоди про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: Чернівецька область, Кіцманський район, с.Кліводин) 10000,00 грн. (десять тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29.08.2022 року.

Суддя Слободян Г.М.