РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

02 вересня 2022 року

м. Рівне

Справа № 568/854/22

Провадження № 22-ц/4815/1204/22

Рівненський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

Хилевича С.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Радивилівської міської ради, про визначення проживання малолітніх дітей з батьком,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2022 року про відкриття провадження у справі суд також зокрема зобов`язав третю особу Службу у справах дітей Радивилівської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності визначення проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 .

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про її скасування.

У прийнятті апеляційної скарги слід відмовити з наступної підстави.

Статтею 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.

Підстави та порядок забезпечення доказів визначено ст.116 ЦПК України.

Однак, інститути забезпечення доказів та витребування доказів не є тотожними. Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто, це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті в майбутньому. Водночас, витребування доказів, відповідно до статті 84 ЦПК України, застосовується у разі неможливості самостійного подання доказів учасником справи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 28 жовтня 2019 року у справі № 490/815/19.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року (справа № 61-19138сво18) викладено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому також просив витребувати від третьої особи висновок щодо розгляду даного спору. Позивач заяву про забезпечення доказів у порядку, передбаченому ст..ст.116, 117 ЦПК України, не подавав.

Із оскаржуваної ухвали вбачається, що судом було відкрито провадження у справі за вказаним позовом, були вирішені питання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначення підготовчого засідання, виклику учасників справи тощо. Крім того, у зазначеній ухвалі суд також зобов`язав третю особу Службу у справах дітей Радивилівської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності визначення проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 .

Натомість, питання щодо забезпечення доказів позивачем перед судом першої інстанції не ставилось та судом не розглядалось.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті б Конвенції якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (VOLOVIKv. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 зроблено висновок, що тлумачення права на апеляційне оскарження ухвал суду першої інстанції має відбуватися з урахуванням можливості чи неможливості поновити свої права особою, яка подала апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Також, висновку про те, що ухвала про відмову у витребуванні доказів не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 761/29385/17.

Таким чином, зі змісту ст.353 ЦПК України не вбачається, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині витребування від Служби у справах дітей Радивилівської міської ради письмового висновку щодо доцільності визначення проживання дітей з батьком може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду, оскільки вона не входить до визначеного ст.353 ЦПК України переліку ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

Суд апеляційної інстанції вважає недоречним посилання скаржниці на п.2 ч.1 ст.353 ЦПК України, оскільки у вказаному пункті мова йде про оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, забезпечення доказів. У цій же справі скаржницею оскаржено зовсім іншу ухвалу, а саме ухвалу, якою було зобов`язано третю особу Службу у справах дітей Радивилівської міської ради, як органу опіки та піклування, надати письмовий висновок щодо доцільності визначення проживання дітей з батьком ОСОБА_2 . Тобто, по суті суд зобов`язав орган опіки та піклування надати письмовий висновок, що передбачено ч.5 ст.19 СК України. Сам же письмовий висновок, як зазначається у вказаній нормі закону, надається на підставі відповідних доказів, а саме відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Таким чином, оскаржувана ухвала не є ухвалою про забезпечення доказів.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо, зокрема, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Згідно з ч.2 ст.353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно з частиною 8 вказаної норми закону копія ухвали про повернення апеляційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 272 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, наявні підстави для повернення скаржниці апеляційної скарги на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2022 року в частині витребування від Служби у справах дітей Радивилівської міської ради письмового висновку щодо доцільності визначення проживання дітей з батьком.

Керуючись п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в прийнятті та повернути апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Радивилівської міської ради, про визначення проживання малолітніх дітей з батьком в частині витребування від Служби у справах дітей Радивилівської міської ради письмового висновку щодо доцільності визначення проживання дітей з батьком.

Копію цієї ухвали надіслати усім учасникам справи у порядку, визначеному статтею 272 ЦПК України. Скаржнику надсилається копія цієї ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Майданік В. В.

Судді: Вейтас І.В.

Хилевич С.В.