29.08.2022 Єдиний унікальний номер 204/1466/22
Провадження № 2/205/1937/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання - Кривозуб О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що у лютому 2022 року йому стало відомо про наявність виконавчого напису № 32 від 18 січня 2022 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М. про стягнення з нього на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № 8/2007/980-К/6911-ПП у розмірі 83 936,60 грн. На підставі вчиненого виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. було відкрито виконавче провадження № 68517381. Вважає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості. Вчинення виконавчого напису суперечить приписам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», так як з дня виникнення права вимоги минуло значно більш ніж три роки, оскільки кредит надавався банком стром до 06 листопада 2010 року. Більш того, законом не передбачено можливості вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі, укладеному в простій письмовій формі, а тому вважає, що виконавчий напис № 32 від 18 січня 2022 року, який виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим просив визнати виконавчий напис № 32 від 18 січня 2022 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

04 травня 2022 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до свого провадження вищевказану цивільну справу та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2022 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. належним чином завірених копій документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 32 від 18 січня 2022 року.

Від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат, оскільки вважає заявлену суму витрат на правову допомогу у розмірі 12 700 грн. завищеною та необґрунтованою. Також до позовної заяви не подано жодних доказів щодо права на заняття адвокатською діяльністю та представляти інтереси позивача, а саме відсутній ордер, а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Крім того, відомості про здійснення оплати в матеріалах наданих відповідачу відсутні. Вважає орієнтовний розрахунок витрат є помилковим. Відтак, просить суд зменшити розмір судових витрат до 992 гривень за сплату судового збору та відмовити у стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 12 700 гривень.

Представник позивача надав до суду заяву в якій просив позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, а також долучив до матеріалів справи рахунки та меморіальні ордери про їх сплату на загальну суму у розмірі 5 500 гривень.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань про відкладення або розгляд справи за його відсутності суду не надав, лише надав клопотання про зменшення розміру судових витрат.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить конверт, що повернувся до суду з відміткою - «за закінченням строку зберігання», будь-яких клопотань не надала, про причини неявки суд не повідомила, також не надала на вимогу суду належним чином завірених копій документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 32 від 18 січня 2022 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. вчинений виконавчий напис № 32 про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 8/2007/980-К/6911-ПП від 07 листопада 2007 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК « Сіті Фінанс», на загальну суму у розмірі 83 936,60 грн. (а. с. 14).

Судом встановлено, що 04 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. було постановлено про відкриття виконавчого провадження № 68517381 про звернення з боржника ОСОБА_1 на підставі примусового виконання виконавчого напису № 32, виданого 18 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., заборгованості за кредитним договором № 8/2007/980-К/6911-ПП від 07 листопада 2007 року на користь ТОВ «ФК « Сіті Фінанс» на загальну суму у розмірі 83 936,60 грн. (а. с. 13).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно із п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.

Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року.

Водночас, відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Для з`ясування наявності безспірної заборгованості, яка стягується з позивача по виконавчому провадженню ВП № 68517381 на підставі виконавчого напису № 32, виданого 18 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. та оспорюється позивачем, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2022 року (а. с. 38-39) було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. копії всіх документів на підставі яких був вчинений вищезазначений виконавчий напис.

Станом на 29 серпня 2022 року ухвала суду про витребування доказів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. не виконана, а отже суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість безспірності суми заборгованості по матеріалам справи і відповідність дійсної заборгованості позивача за вказаним кредитним договором.

Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства.

При вирішенні цього спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст. 80 ЦПК України.

Отже, ні нотаріусом, ні відповідачем не надано суду документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а сам по собі факт існування виконавчого напису не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача.

Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (направлення вимоги про усунення порушень).

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Отже, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 18 січня 2022 року п. 1 і п. 2 змін до постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були визнані судом (справа № 826/20084/14, № К/800/6492/17, № К/800/7651/17) не чинними. Отже нотаріус не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис.

Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі, та заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 у зазначеній справі на підставі угоди № 4/2022 на надання юридичних послуг від 16 лютого 2022 року надавало Товариство з обмеженою відповідальністю «Юристи Безпроблем» в особі Дрозд Р.Ю. (а. с. 17-18).

Відповідно до розділу 3 та п. 3.1 положень вищезазначеної угоди від 16 лютого 2022 року оплата вартості послуг за кожним завданням проводиться окремо, якщо інше не встановлено шляхом проведення 100% передоплати протягом 3-х днів з моменту отримання рахунку, але у будь-якому разі не пізніше ніж за двадцять чотири години до часу надання послуг.

Верховний Суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано меморіальні ордери за надання юридичних послуг Петруковичу О.І. № @РL141072 від 16 лютого 2022 року у розмірі 2 100 гривень, №@РL109663 від 21 травня 2022 року у розмірі 1 000 гривень, № @РL368844 від 27 червня 2022 року у розмірі 1 200 гривень, № @РL031116 від 01 липня 2022 року у розмірі 1 200 гривень, що на загальну суму у розмірі 5 500 гривень.

Крім того, в матеріалах справи маються рахунки на оплату за надання юридичних послуг ОСОБА_1 із найменуванням (переліком) наданих послуг та їх ціною за № 643 від 16 лютого 2022 року на суму у розмірі 2 100 гривень за підготовку клопотання/вимоги у розмірі 700 гривень та за підготовку позовної заяви у цивільній справі, яку віднесено до малозначної справи, де одна позовна вимога у розмірі 1 400 гривень; № 865 від 21 травня 2022 року на суму у розмірі 1 000 гривень за участь адвоката у судовому засіданні не більше двох годин; № 983 від 27 червня 2022 року на суму у розмірі 1 200 гривень за відправку документів/доказів учасникам справи до двох адресатів у розмірі 200 гривень та за участь адвоката у судовому засіданні не більше двох годин у розмірі 1 000 гривень; № 1005 від 30 червня 2022 року на суму у розмірі 1 200 гривень за відправку документів/доказів учасникам справи до двох адресатів у розмірі 200 гривень та за участь адвоката у судовому засіданні не більше двох годин у розмірі 1 000 гривень, що на загальну суму у розмірі 5 500 гривень.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Проте, суд звертає увагу, що частина із наданих послуг не може бути віднесена саме до правничої допомоги.

Так, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Приписами п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до вимог ст. 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Отже, підготовка клопотання/вимоги та відправка документів/доказів учасникам справи, не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а відтак, витрати за підготовку клопотання/вимоги у розмірі 700 гривень та відправку документів/доказів учасникам справи у розмірі 400 гривень, не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, в рахунках на оплату за надання юридичних послуг зазначено оплата за участь адвоката у трьох судових засіданнях не більше двох годин, разом з тим, розгляд справи дійсно відбувався за три судові засідання, однак, на судове засідання від 29 серпня 2022 року від представника позивача надійшла заява про проведення засідання без його участі та без участі позивача, а відтак, витрати за участь адвоката у судовому засіданні не більше двох годин на загальну суму у розмірі 3 000 гривень не можуть бути відшкодовані у повному розмірі, лише у розмірі 2 000 гривень за участь адвоката у двох судових засіданнях.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих юридичних послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем документально недоведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі - 5 500 гривень, а також враховуючи заперечення відповідача щодо не співмірності розміру наданих послуг, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 3 400 гривень за підготовку позовної заяви до суду та участь адвоката у двох судових засіданнях.

Керуючись ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 109, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Сіті Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 18 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Ларисою Михайлівною, який зареєстрований в реєстрі за № 32.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Сіті Фінанс» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 992 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3 400 гривень.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», , місце знаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, місце знаходження: 03190, м. Київ, вул. Данила Щербаківського, буд. 52, прим. 421.

Суддя: Т.П. Терещенко