Справа № 603/132/22
Провадження №2/603/92/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2022 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І.М.

секретаря судового засідання - Коцура А.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Малетин Андрій Ярославович

відповідач: ОСОБА_2

предмет позову: розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та залишення неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати разом з позивачем.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 14.02.2003 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №5.

За час перебування в шлюбі в подружжя народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В позовній заяві зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, одруження виявилось невдалим оскільки сімейні відносини між сторонами погіршилися, спільне проживання не склалося через різні погляди на життя та сім`ю. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, а тому позивач переконана, що сенсу підтримувати сімейні відносини немає та вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі.

ІІ. Процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 15.03.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.05.2022 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області позовні вимоги в цивільній справі №603/132/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітню дитину роз`єднано та виділено вимогу про стягнення аліментів в самостійне провадження. Даною ухвалою надано відповідачу строк на примирення з позивачем строком на 3 місяці, провадження по справі зупинено та призначено судове засідання.

04.08.2022 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області провадження по цивільній справі поновлено.

ІІІ. Позиції сторін.

У зв`язку з неможливістю подальшого спільного проживання в шлюбі позивач ОСОБА_1 просить укладений 14.02.2003 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області між нею та ОСОБА_2 шлюб розірвати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася проте представник позивача, який приймав участь в судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням ним власних технічних засобів та за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon», позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову не заперечував, на розірвання шлюбу погоджувався та не заперечував щодо проживання його доньки ОСОБА_3 з позивачем.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 14.02.2003 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №5.

За час перебування в шлюбі в подружжя народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони по справі спільного господарства не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено, шлюб носить формальний характер, позивач настоює на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони миритися не бажають, спір про місце проживання неповнолітньої доньки сторін по справі відсутній.

V. Джерела права й акти їх застосування.

В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України)

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та сторони миритися не бажають, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

У відповідності до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому вимога позивача про залишення їй прізвища « ОСОБА_1 » підлягає задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про залишення проживати доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею, суд зазначає таке.

Статтею 4 ЦПК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У відповідності до ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України).

З аналізу вищевказаних положень законодавства судом встановлено, що тільки у разі спору між батьками про місце проживання дитини даний спір може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Також, під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини (аналогічна позиція висловлена в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/952/18 від 15.01.2020 року.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.

ОСОБА_2 не подавав до Монастириського районного суду Тернопільської області в даній справі своїх заперечень щодо проживання спільної дитини разом із матір`ю, визнання позовних вимог позивача в повному обсязі свідчить про відсутність спору про місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

Окрім зазначеного, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла чотирнадцятирічного віку, а тому у відповідності до ст. 29 ЦК України та ст. 160 СК України, має право сама вирішувати про своє місце проживання з одним із батьків, які проживають окремо.

В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання дітей сторін та беручи вищевказане до уваги, суд дійшов висновку, що вимога позивача про встановлення місця проживання дітей задоволенню не підлягає.

VІ. Висновки за результатами розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач та відповідач миритися не бажають і збереження шлюбних відносин суперечить їх інтересам, суд дійшов висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно розірвати, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе та суперечитиме інтересам кожного з подружжя.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ч. 3 ст. 56, 110, 112 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14.02.2003 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №5.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 грн 40 коп.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30.08.2022 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Малетин Андрій Ярославович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001445 від 11.01.2019 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АТ №1022595 від 06.04.2022 року) місцезнаходження якого: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), проживаючого згідно позовної заяви за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя І. М. Галіян