КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №824/43/2022
провадження №22-вк/824/76/2022 Суддя-доповідач - Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Приходька К.П., за участю секретаря судового засідання Немудрої Ю.П., перевіривши заяву IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) в особі представника - адвоката Муляра Євгенія Григоровича про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі №197/2021 за позовом IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (Україна) про стягнення 137 607,83 євро, в тому числі: 132 840,00 євро основного боргу за поставлену продукцію, 4 767,83 євро - 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а також, відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та витрат на правову допомогу у розмірі 1 300,00 євро,

встановив:

В травня 2022 року представник IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) звернувся із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі №197/2021 за позовом IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (Україна) про стягнення 137 607,83 євро, в тому числі: 132 840,00 євро основного боргу за поставлену продукцію, 4 767,83 євро - 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а також, відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та витрат на правову допомогу у розмірі 1 300,00 євро.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» 132840,00 євро основного боргу за поставлену продукцію, 4757,00 євро - 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, 5439,77 євро - відшкодування витрат з арбітражного збору та 1300,00 євро витрат на правову допомогу, а разом 144336,77 євро (сто сорок чотири тисячі триста тридцять шість євро та сімдесят сім євроцентів).

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» добровільно рішення не виконало.

В запереченнях на заяву про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу представник ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» посилається на те, що за договором "52(2)ГЕ від 14 лютого 2020 /53-121-01-20-09113 від 03 березня 2020 року заявник поставив боржнику продукцію, а саме: прокладки виробництва ТОВ "Танаіс", м. Волгодонськ, росія.

Зазначає, що відповідно до норм законодавства України встановлено заборону на здійснення торгівлі валютними цінностями в період дії строку воєнного стану.

Також встановлено заборону видаткових фінансових операцій за зовнішньоекономічними договорами, що передбачають поставку в Україну продукції виробництва рф з території рф та оплату продукції, країною походження якої є рф не дозволять в подальшому належним чином виконати рішення.

Відповідач посилається на положення п.12 Постанови НБУ від 24 лютого 2022 року №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», а також акцентує увагу на тому, що оскільки виробником продукції є компанія - резидент рф, то виконання рішення буде неможливим.

Посилається на лист N025-0005/25858 від 05 квітня 2022 року Національного банку України повідомлено про зупинення видаткових фінансових операцій за зовнішньоекономічними договорами, що передбачають поставку в Україну продукції виробництва Російської Федерації з території Російської Федерації або інших країн, та оплату продукції, країною походження якої є Російська Федерація.

Зазначає, що лист НБУ №25-0005/25858 від 05 квітня 2022 року надісланий Боржнику листом Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом» №01-4170/04-вих від 11.04.2022 (відокремленими підрозділом якого є «Запорізька атомна електрична станція») для використання в роботі та неухильного дотримання вимог НБУ при здійсненні операцій за зовнішньоекономічними договорами у зв`язку з введенням воєнного стану.

Листом N025-0005/25858 від 05 квітня 2022 року Національного банку України підтверджується зупинення видаткових фінансових операцій за зовнішньоекономічними договорами, що передбачають поставку в Україну продукції виробництва рф з території РФ та оплату продукції, країною походження якої є рф.

Таким чином, відповідні нормативно-правові акти України або рішення НБУ, за якими дозволяється здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за зовнішньоекономічними договорами, що передбачають поставку в Україну продукції виробництва рф з території рф та оплату продукції, країною походження якої є рф - відсутні.

Зазначені вище правовідносини впорядковуватимуться Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, до прийняття та набрання чинності яким постановою КМУ №187 від 03 березня 2022 року установлений мораторій (заборона).

Перелічені вище обставини (законодавчо встановлена заборона здійснювати торгівлю валютними цінностями в період строку дії воєнного стану; зупинення видаткових фінансових операцій за зовнішньоекономічними договорами, що передбачають поставку в Україну продукції виробництва рф з території рф та оплату продукції, країною походження якої є рф) законодавчо обґрунтовують і підтверджують наявність умотивованих підстав невиконання боржником рішення МКАС при ТПП України від 30 грудня 2021 року у справі №197/2021.

Зазначає, що станом на теперішній час, боржник оспорює вищевказане рішення міжнародного комерційного арбітражу у справі №197/2021, а саме, 30 березня 2022 року, користуючись правами за ст. 454 ЦПК України, Боржник подав до Київського апеляційного суду заяву №28-23/5544 про скасування рішення МКАС при ТПП України від 30 грудня 2021 року у справі №197/2021 в частині стягнення трьох процентів річних.

Отже, суд може зупинити провадження у справі за заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо в провадженні компетентного суду є заява про скасування цього рішення, - до набрання законної сили ухвалою суду, якою вирішена така заява.

Станом на теперішній час, інша справа, в якій розглядається заява Боржника №28-23/5544 від 30 березня 2022 року та оспорюється рішення МКАС при ТПП України від 30 грудня 2021 року у справі №197/2021 в частині стягнення трьох процентів річних Київським апеляційним судом - не розглянута.

Таким чином, наявна об`єктивна неможливість розгляду цієї справи №824/43/22 до вирішення іншої справи за заявою відповідача №28-23/5544 від 30 березня 2022 року, що розглядається в порядку цивільного судочинства у Київському апеляційному суді.

Просив зупинити провадження у справі №824/43/22 до розгляду Київським апеляційним судом іншої справи в якій оспорюється рішення МКАС при ТПП України від 30 грудня 2021 року.

Відмовити заявнику у задоволення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 30 грудня 2021 року у справі №197/2021 в повному обсязі.

Не погоджуючись із запереченнями відповідача, позивач подав свої коментарі на заперечення.

Обґрунтовує ти, що посилання позивача на п.12 Постанови НБУ від 24 лютого 2022 року №18 є безпідставним, оскільки уповноваженим установам забороняється здійснювати торгівлю валютними цінностями за винятком окремих випадків.

В той час, як відповідно до п.11 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про валюту і валютні операції», торгівля валютними цінностями - операції з купівлі, продажу або обміну валютних цінностей, що здійснюються як у готівковій формі так і безготівковій формі. В той час як зміст рішення жодним чином не вимагає від сторін здійснення такої торгівлі.

Відповідачем не враховано або умисно ігнорується наявність переліку виключень, що передбачені п.п.6 п.1.4 цієї ж Постанови, відповідно до якого дозволяється здійснення транскордонного переказу валютних цінностей з України/переказ коштів на кореспондентські рахунки банків-нерезидентів у гривнях/іноземній валюті, відкриті в банках-резидентах на підставі окремих дозволів (рішень) Національного банку України, що приймаються на підставі звернень Кабінету Міністрів України, міністерств, Ради національної безпеки і оборони України, Служби безпеки України, підписаних керівником державного органу або особою, яка виконує його обов`язки, та в якому зазначаються: найменування юридичної особи; обґрунтування, підстави для проведення кожної операції з огляду на важливість її здійснення цією юридичною особою під час дії воєнного стану; сума операції; контрагент операції; найменування банку, через який проводитиметься така операція. Для розгляду питання про видачу окремого дозволу (рішення) до Національного банку України засобами електронної пошти, обслуговуючим банком юридичної особи, яка зазначена в зверненні, подається також повідомлення (лист) з інформацією про кінцевих бенефіціарних власників такої юридичної особи, отриманою обслуговуючим банком у результаті здійснення належної перевірки такого клієнта відповідно до вимог законодавства України.

Тобто, станом на сьогоднішній день не виключається можливість для Відповідача здійснити розрахунок (валютну операцію) за прийняту продукцію, а лише встановлено певний порядок здійснення такого розрахунку, в тому числі шляхом отримання відповідного окремого дозволу від Національного банку України.

Зазначає, що відповідачем не враховується та обставина, що рекомендації, зазначені в листі НБУ від 05 квітня 2022 року №25-0005/25858, стосуються продукції, отриманої резидентами України протягом 2021 - 2022 років за зовнішньоекономічними договорами. В той час, як продукція за контрактом між позивачем та відповідачем була поставлена 02 квітня 2020 року та 09 червня 2020 року.

Відтак, подальше виконання рішення з урахуванням фактичних обставин справи є можливим.

Щодо мораторію, встановленого Постановою КМУ від 03.03.2022 №187, то як видно з тексту отриманих Заперечень, Відповідач вказує на те, що для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією російської федерації до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» установлений мораторій (заборона) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань.

Також відповідач вказує на те, що зазначене обмеження (мораторій/заборона) не застосовується до юридичних осіб, утворених та зареєстрованих відповідно до законодавства України за рахунками яких на підставі нормативно-правових актів або рішень Національного банку дозволяється здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій (абз.5 пп.1 п.1 постанови КМУ №187 від 03.03.2022).

В свою чергу компанія IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) зареєстрована та діє відповідно до законодавства Німеччини, посадові особи компанії не є резидентами ані російської федерації, ані Республіки Білорусь. Вказане твердження, також, підтверджується статутними документами, що додавалися до позовної заяви. За таких обставин, положення Постанови КМУ від 03 березня 2022 року №187 не можуть бути застосовані до позивача.

Відповідач у тексті заперечень вказує й на те, що користуючись правами, передбаченими ст.454 ЦГІК України ним було подано до Київського апеляційного суду заяву вих.№28-23/5544 про скасування рішення

На думку відповідача цей факт є підставою для зупинення провадження у справі №824/43/22. Однак, позивач заперечує проти такого твердження.

Передусім, відповідачем не надано підтверджень подання такої заяви. Також на сайтах Київського апеляційного суду та судової влади України відсутня інформація про факт подання вищезазначеної заяви, що дозволяє зробити висновок про відсутність будь-якого провадження, що було відкрите за згаданою позивачем заявою.

Враховуючи те, що Київським апеляційним судом не розглядається справа за заявою позивача вих.№28-23/5544, то підстави для зупинення провадження у справі №824/43/22 відсутні.

Отже, будь-яких об`єктивних, розумних та правових причин для зупинення продовження у справі немає.

Слід також врахувати й те, що предметом розглядуваної справи є визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС, а не, власне, безпосереднє виконання такого рішення. Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача. Таким чином, зазначені відповідачем обставини щодо об`єктивної неможливості подальшого виконання Рішення, а також зупинення провадження не мають жодного юридичного сенсу в контексті розгляду даної справи.

В судовому засідання представникиIndustrie Export GmbH (Німеччина) заяву підтримали, просили її задовольнити.

Представник Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши доповідь судді, заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши та дослідивши заяву разом з доданими до неї матеріалами, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2020 року між ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Покупець) та IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) (Постачальник) укладено контракт №52(2)20ГЕ (№53-121-01-20-09113 від 03 березня 2020 року), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у контракті, поставити, а покупець прийняти і оплатити продукція (прокладка нікелева) виробництва ТОВ "Танаіс", м. Волгодонськ, росія загальною вартістю 132842,00 євро.

02 квітня 2020 року та 09 червня 2020 року постачальник здійснив поставку двох партій продукції на суму 132842,00 євро.

Поставлена продукція була прийнята відповідачем за якістю та кількістю, а також успішно пройшла процедури вхідного контролю на АЕС. Будь-якиї зайважень на адресу позивача не надходило.

Згідно із умовами п.3.3 договору відповідач повинен був оплатити першу партію продукції у строк до 17 травня 2020 року та до 23 липня 2020 року - другу партію.

Однак, відповідач поставлену продукцію не сплатив а ні у строк, визначений у договорі, а ні в подальшому.

Відповідно до п. 10.3 договору поставки продукції №52(2)20ГЕ від 14 лютого 2020 року (№53-121-01-20-09113 від 03 березня 2020 року), яке передбачає, що якщо сторони не дійдуть згоди при розгляді виниклого спору, спір передається на вирішення у Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України за затвердженим регламентом, кількість судей -1, при розгляді спору буде застосовуватися матеріальне право України, мова судочинства - українська.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі №197/2021 за позовом IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (Україна) про стягнення 137 607,83 євро, в тому числі: 132 840,00 євро основного боргу за поставлену продукцію, 4 767,83 євро - 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а також, відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та витрат на правову допомогу у розмірі 1 300,00 євро визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Статтею 478 ЦПК України та ст. 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що:

а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або

б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або

ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що:

а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або

б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

Встановлено, що арбітражна угода не визнана недійсною; боржника було належним чином сповіщено про призначення арбітра та про арбітражний розгляд; рішення не суперечить арбітражній угоді; склад міжнародного комерційного арбітражу та арбітражна процедура відповідали угоді між сторонами; рішення вже стало обов`язковим для сторін, не було скасовано та його виконання не зупинено судом.

Судом також не визнано, що відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні, визначені ст. 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та ст. 478 ЦПК України підстави для відмови в задоволенні заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Згідно з частинами 1, 6 ст. 479 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

З огляду на те, що судом не встановлено підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі №197/2021, а тому заява представник IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) про визнання та надання дозволу на виконання даного рішення підлягає задоволенню.

Відповідно слід видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від від 30 грудня 2021 року у справі №197/2021про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) 144336,77 євро.

Також, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) підлягає стягненню 1135,00 грн судового збору.

Керуючись статтями 141, 477, 479 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву IEC Industrie Export GmbH (Німеччина)про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 грудня 2021 року у справі №197/2021 за позовом IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (Україна) про стягнення 137 607,83 євро, в тому числі: 132 840,00 євро основного боргу за поставлену продукцію, 4 767,83 євро - 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а також, відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та витрат на правову допомогу у розмірі 1 300,00 євро - задовольнити.

Видати виконавчий лист про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) на користь IEC Industrie Export GmbH(Der Geschaftsanschrift: Deutshland, 55130, Main, Dammweg 7; Nummer der Firma: HRB 45907) суму в розмірі 144336,77 євро (сто сорок чотири тисячі триста тридцять шість євро та сімдесят сім євроцентів).

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) на користь IEC Industrie Export GmbH(Der Geschaftsanschrift: Deutshland, 55130, Main, Dammweg 7; Nummer der Firma: HRB 45907) суму сплаченого судового збору в розмірі 1240,50 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Київський апеляційний суд.

Ухвала, якщо вона не буде оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя К.П. Приходько