Справа № 309/3141/22
Провадження № 2/309/627/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Сідей Я.Я.

секретаря судового засідання Дюрдь А.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Хуст в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя та визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Посилається на те, що з відповідачем уклали шлюб 19.02.1998 року, який зареєстровано виконкомом Боронявської сільської ради Хустського району, про що зроблено відповідний актовий запис №9. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони є людьми різних поглядів на сімейне життя. Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають в їх сім`ї, не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і немає підстав для її збереження. Крім цього, оскільки сторони не дійшли остаточної згоди про поділ майна набутого за час шлюбу, вважає, що земельні ділянки, житловий будинок та квартира, при розірванні шлюбу підлягають залишенню позивачу.

Просить суд шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований виконкомом Боронявської сільської ради Хустського району, про що зроблено відповідний актовий запис № 09 розірвати, визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , визначити за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0566 га. розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий № :01:058:0092; житловий будинок загальною площею 259, 9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108; зареєстрований 30.09.2020, Номер запису про право власності/довічної власності: 38527022); земельну ділянку площею 0,0039 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий №:01:058:0219; земельну ділянку площею 0,0382 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий №:01:058:0222; земельну ділянку площею 0,0512 га., розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; кадастровий №:01:058:0190; земельну ділянку площею 0,0512 га., розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; кадастровий №:01:058:0223; квартиру загальною площею 63,9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_5 .

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася. Подала до суду заяву, яка завірена приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гелеван С.І., про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує повністю та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, завірену приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гелеван С.І., про визнання заявлених позовних вимог у повному обсязі. Розгляд справи просить провести без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.02.1998 року, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 09, зареєстрованого виконкомом Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області.

Від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є повнолітньою, та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони є людьми різних характерів та поглядів на сімейне життя. Сім`я розпалася та існує лише формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню.

При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 р. у справі № 200/952/18.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

Що стосується позовних вимог в частині поділу майна подружжя, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя; нормативно-правовий акт № 11 від 21.12.2007 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

За період перебування у шлюбі сторонами було придбано та побудовано нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,0566 га. розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий №:01:058:0092, згідно договору купівлі-продажу від 10.06.2008 року та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку; житловий будинок загальною площею 259,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108; зареєстрований 30.09.2020, Номер запису про право власності/довічної власності: 38527022); земельна ділянка площею 0,0039 га., розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий №:01:058:0219, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108; зареєстрований 24.07.2020, Номер запису про право власності/довічної власності: 37471693), земельна ділянка площею 0,0382 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий №:01:058:0222 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108; зареєстрований 13.07.2020, Номер запису про право власності/довічної власності: 37374453), земельна ділянка площею 0,0512 га., розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; кадастровий №:01:058:0190 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120; зареєстрований 14.02.2022, Номер запису про право власності/довічної власності: 46691639); земельна ділянка площею 0,0512 га., розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; кадастровий №:01:058:0223 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108; зареєстрований 07.08.2020, Номер запису про право власності/довічної власності: 37676334); квартиру загальною площею 63,9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , згідно договору купівлі-продажу від 06.04.2006 року.

Враховуючи вказане, оскільки відповідач ОСОБА_2 визнає позовні вимоги, зважаючи на обраний спосіб захисту своїх прав та інтересів про визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно, суд вважає за можливе у порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті з державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Керуючись ст. ст. . 10, 13, 81, 82, 89, 141, 200, 206, 259, 263, 265, 267-268 ЦПК України, ст. ст. 24, 56, 60, 61, 65, 71, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19.02.1998 року у виконкомі Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 09 р о з і р в а т и.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_1 .

Визначити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право приватної власності на:

- земельну ділянку площею 0,0566 га. розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий №:01:058:0092;

- житловий будинок загальною площею 259,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108; зареєстрований 30.09.2020, Номер запису про право власності/довічної власності: 38527022);

- земельну ділянку площею 0,0039 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий №:01:058:0219;

- земельну ділянку площею 0,0382 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий №:01:058:0222;

- земельну ділянку площею 0,0512 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; кадастровий №:01:058:0190;

- земельну ділянку площею 0,0512 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 ; кадастровий №:01:058:0223;

- квартиру загальною площею 63,9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_5 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору у розмірі 992,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Хустського

районного суду: Сідей Я.Я.