КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 366/1451/20

номер провадження: 22-ц/824/2176/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Суханової Є.М., Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Циби Оксани Юріївни на рішення Іванківського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року у складі судді Ткаченка Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олізарівський», третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майнових паїв із чужого незаконного володіння, виділення майнового паю в натурі та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олізарівський» (далі - СГВК «Олізарівський»), третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майнових паїв із чужого незаконного володіння, виділення майнового паю в натурі та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 20 липня 2017 року між нею, як покупцем, та членами СВП «Олізарівський», як власниками майнового паю - продавцями, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори купівлі-продажу майнового паю. Вказувала, що взамін зазначених вище договорів купівлі-продажу на її ім`я головою Олізарівської сільської ради Іванківського району Київської області ОСОБА_6 були видані свідоцтва про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), а саме: свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія КИ-ХІ, №012137 та свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія КИ-ХІ, №012127. Зазначала, що ці свідоцтва підтверджують її право приватної власності майновий пай СГВК «Олізарівський» номінальною вартістю 13 979 грн 57 коп.

Вказувала, що на даний час відповідач самовільно володіє, користується та розпоряджається усім без винятку майном, що підлягало розпаюванню та створює для неї перешкоди у здійсненні права користування належною їй часткою майнового паю, що підлягало розпаюванню. Вказувала, що для задоволення своїх потреб, за час хазяйнування відповідачем було розібрано та знесено значну кількість нерухомого майна, що підлягало розпаюванню, в тому числі, майно позивачки, що в подальшому призводить до унеможливлення належними чином користуватися придбаним нею майном, що підтверджується актом інвентаризації основних засобів СГВК «Олізарівський» від 04 листопада 2013 року, який був складний працівниками управління агропромислового розвитку Іванківської районної державної адміністрації (далі - Іванківська РДА).

Зазначала, що за результатами проведеної інвентаризації основних засобів СГВК «Олізарівський», працівниками управління агропромислового розвитку Іванківської РДА було виявлено, що усе розпайоване майно знаходиться у користуванні відповідача, і значна його частина самовільно розібрана та продана відповідачем.

Також вказувала, що відповідно до переліку майна статутного пайового фонду, станом на 01 квітня 2001 року по СГВК «Олізарівський», що в подальшому реорганізованого в КСП «Олізарівський», було внесено наступне майно, що входить до структури майнового фонду (основні засоби):

склад запчастин, 1983 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 1 655 грн 00 коп.;

склад з плоского шиферу, 1986 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 5 453 грн 00 коп.;

прохідна тракторного парку, 1982 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 391 грн 00 коп.;

артскважина, вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 4 185 грн 00 коп.;

башня Рожновського, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 1 557 грн 00 коп.

Позивачка зазначала, що вона неодноразово зверталася з вимогою до відповідача усунути перешкоди в користуванні належним їй майном, але відповідач ігнорував її вимоги та продовжував користуватися майном, розбирати його та продавати. На думку позивачки, відповідач своєю протиправною поведінкою створює їй перешкоди, що заважають нормальному здійсненню нею права власності.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила витребувати майнові паї із чужого незаконного володіння, шляхом виділення в натурі ОСОБА_2 майна із пайового фонду СГВК «Олізарівський», а саме: склад запчастин, 1983 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 1 655 грн 00 коп.; склад з плоского шиферу, 1986 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 5 453 грн 00 коп.; прохідна тракторного парку, 1982 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 391 грн 00 коп.; артскважина, вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 4 185 грн 00 коп.; башня Рожновського, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 1 557 грн 00 коп. Також ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на вказане вище майно із пайового фонду СГВК «Олізарівський».

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Витребувано майнові паї із чужого незаконного володіння з боку відповідача, шляхом визнання права власності на майновий пай СГВК «Олізарівський» за ОСОБА_2 , виділивши їй в натурі майно: склад запчастин, 1983 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» у розмірі 1 655 грн 00 коп.; склад з плоского шиферу, 1986 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» у розмірі 5 453 грн 00 коп.; прохідна тракторного парку, 1982 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» у розмірі 391 грн 00 коп.; артскважина, вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» у розмірі 4 185 грн 00 коп.; башня Рожновського, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» у розмірі 1 557 грн 00 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Циба О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 ,який не брав участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про його права та обов`язки,подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково послався на норми наказу Міністерства агропромислової політики України № 62 від 14 березня 2001 року «Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», який станом дату виникнення спірних правовідносин втратив чинність. Зазначає, що згідно з вимогами чинного законодавства та усталеної практики Верховного Суду майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, а тому його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден з співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно. Тому скаржник вважає, що питання виділення зі складу пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства належних позивачці майнових паїв в натурі належить зборам співвласників майнових паїв.

Вказує, що станом на дату звернення позивачки до суду, власниками майнових паїв СГВК «Олізарівський» були: ОСОБА_1 , майновий пай якого становив 921 953 грн 38 коп., майнова частка - 61,80%; ОСОБА_3 , майновий пай якого становив 20 963 грн 64 коп., майнова частка - 1,42 %; ОСОБА_2 , майновий пай якої становив 13 676 грн 78 коп., майнова частка 0,91 %. Набуття права власності на спільну часткову власність та виділення її в натурі без згоди інших співвласників суперечить ч.1 ст.358, ч.1 ст.328 ЦК України. Однак судом першої інстанції вказані норми матеріального права не враховані.

Зазначає, що оскільки у даному випадку спір безпосередньо стосується майна, яке належить співвласникам майнових паїв СГВК «Олізарівський», зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , то ці особи мали бути залучені до розгляду справи, як співвідповідачі. Вказує, що у суді першої інстанції в ході розгляду даної справи ОСОБА_1 подав заяву про вступ у справу як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, однак ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 14 серпня 2020 року йому було відмовлено у залученні його до розгляду справи як третьої особи. Таким чином вважає, що рішення суду першої інстанції, яким виділено ОСОБА_7 конкретне майна з пайового фонду СГВК «Олізарівський» впливає на права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки фактично позбавляє його права на частину майна СГВК «Олізарівський», яке належить йому на праві спільної часткової власності.

Крім того, вказує, що ОСОБА_1 як співвласник пайового фонду СГВК «Олізарівський» не надавав згоди на виділення в натурі ОСОБА_7 виділеного їй судом нерухомого майна із цього пайового фонду СГВК «Олізарівський». Тому вважає, що оскаржуване рішення суду безпосередньо впливає на права та інтереси ОСОБА_1 та перешкоджає реалізації його права на виділення в натурі майна СГВК «Олізарівський».

Зазначає, що згідно чинного цивільного процесуального законодавства незалучення до участі у справі особи як співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Позивачка ОСОБА_7 та відповідач СГВК «Олізарівський» не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

22 серпня 2020 року на офіційну електронну адресу Київського апеляційного суду від третьої особи ОСОБА_3 надійшло клопотання, в якому він просить розгляд справи провести без його участі, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Встановлено, що СГВК «Олізарівський» є правонаступником КСП «Олізарівський», який у зв`язку зі змінами в чинному законодавстві мав назву Колгосп ім. 50-річча Жовтня та з 17 березня 2000 року згідно свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності-юридичної особи, перейменований на СГВК «Олізарівський», до якого перейшли майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Переліком майна уточненого пайового фонду, станом на 01 квітня 2001 року по СГВК «Олізарівський» до основних засобів цього підприємства віднесено, зокрема, майно, яке ОСОБА_2 просить витребувати та визнати на нього право власності, а саме: склад запчастин, 1983 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 1 655 грн 00 коп.; склад з плоского шиферу, 1986 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 5 453 грн 00 коп.; прохідна тракторного парку, 1982 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 391 грн 00 коп.; артскважина, вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 4 185 грн 00 коп.; башня Рожновського, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 1 557 грн 00 коп. (а.с.9-11).

Згідно з даними акту інвентаризації основних засобів СГВК «Олізарівський» від 04 листопада 2013 року, проведеної працівниками управління агропромислового розвитку Іванківської РДА встановлено, що спірне майно є в наявності (а.с.12-14).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія КИ-ХІ, № 012137, виданого 23 серпня 2017 року на ім`я ОСОБА_2 , вона є власником майнового паю СГВК «Олізарівський» на суму 7 053 грн 57 коп. або 0,46% від зального пайового фонду СГВК «Олізарівський» (а.с.15).

Також згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія КИ-ХІ, №012127, виданого на ім`я ОСОБА_2 , вона є власником майнового паю СГВК «Олізарівський» на суму 6 926 грн 00 коп. або 0,46% від зального пайового фонду СГВК «Олізарівський» (а.с.16).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до свідоцтв про право власності на майновий пай серії КИ-ХІ, № 012137 від 23 серпня 2017 року та серії КИ-ХІ, № 012127 від 23 серпня 2017 року, за позивачкою зберігається право на майнові паї у пайовому фонді СГВК «Олізарівський». Оскільки позивачка неодноразово зверталася у письмовій формі до голови СГВК «Олізарівський» щодо необхідності проведення зборів співвласників майнових паїв для розгляду та вирішення питання виділення в натурі майнових паїв позивачу, однак збори співвласників з приводу не проводилися і це питання не вирішувалось, то суд дійшов висновку, що витребування майнових паїв ОСОБА_2 із чужого незаконного володіння СГВК «Олізарівський» та визнання права власності на них за позивачкою, буде ефективним способом захисту її права на мирне володіння майном.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі, майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ в натурі його частки із спільного майна за згодою інших співвласників.

Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 28 лютого 2001 року «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України № 315 від 20 травня 2008 року.

За змістом ст.ст.5, 7-9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд майна складається з балансової вартості як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства).

Право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член колективного сільськогосподарського підприємства набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства, частка майна члена колективного підприємства є частиною майна колективного підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (володіння, користування, розпорядження).

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій за згодою сторін, формі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» урегульовано, що виділення майна в натурі проводиться у порядку, розробленому Комісією з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, та затвердженому зборами співвласників. Відповідно до зазначеного Порядку визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників у натурі проводиться Комісією на підставі рішення зборів співвласників.

Вищим органом співвласників майнових паїв визнаються збори.

У випадку невиконання зборами співвласників рішення щодо виділення підприємством-правонаступником майна в натурі власнику майнового паю, останній може реалізувати своє право на судовий захист.

Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх сільськогосподарських підприємств, які затверджені наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 (далі - Рекомендації), передбачено, що співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій власності, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву (пункт 4.1)

Пунктом 4.3 Рекомендацій передбачено, що якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі, грошової компенсації вартості його частки.

Таким чином, підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників.

У той же час відповідно до пункту 2.5 Рекомендацій, володіння та користування майном здійснюється за усним погодженням співвласників, а управління майном здійснюється через загальні збори співвласників. Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно усіма співвласниками майнових паїв.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2020 року у справі № 139/1163/17 (провадження № 61-40166св18).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З доданого до апеляційної скарги копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія КИ-ХІ, №012142 від 13 жовтня 2017 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що він є власником майнового паю СГВК «Олізарівський» на суму 921 953 грн 38 коп. або 0,61% від зального пайового фонду СГВК «Олізарівський» (а.с.85).

Матеріали справи не містять доказів того, що вказане свідоцтво серії НОМЕР_1 , видане 13 жовтня 2017 року ім`я ОСОБА_1 визнано судом недійсним чи є нікчемним в силу закону або ж що на момент ухвалення судом оскаржуваного рішення ОСОБА_1 відчужив свій майновий пай СГВК «Олізарівський» і таких доказів позивачка та її представник суду не надали.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , а тому він має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції відповідно до положень ч.1 ст. 352 ЦПК України, якою передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Оскільки встановлено, що відповідно до загальних положень цивільного законодавства правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників, а також що відповідно до спеціальних правових норм рішення щодо відчуження майна колективних сільськогосподарських підприємств та виділення в натурі частки з такого майна, повинно прийматися одностайно усіма співвласниками майнових паїв, то з урахуванням предмету спору у даній справі рішення суду першої інстанції безпосередньої стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , який не залучений до участі у справі.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст.48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно з ч.ч.1,3,4 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ч.1 та 2 ст.11 ЦПК України 2004 року). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 ч.2 ст.119 ЦПК України 2004 року). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч.2 ст.30 ЦПК України 2004 року). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України 2004 року).

Аналогічні положення передбачені і у чинному ЦПК України.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Як зазначалося вище, заявлені позивачкою позовні вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків усіх власників майновий паїв СГВК «Олізарівський», зокрема, і ОСОБА_1 .

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 не можуть бути розглянуті судом і вирішені без залучення до участі у справі в якості відповідачів усіх власників майновий паїв СГВК «Олізарівський», зокрема, і ОСОБА_1 , оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Такого ж правового висновку щодо можливості вирішення справи по суті позовних вимог лише за наявності належного складу відповідачів дійшов Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20).

Разом з тим, у суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду справи відсутня можливість залучити до участі у справі усіх власників майновий паїв СГВК «Олізарівський», зокрема, ОСОБА_1 , оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених ст.367 ЦПК України.

Отже, враховуючи, що у даній справі наявні обставини обов`язкової процесуальної співучасті ОСОБА_1 , як співвідповідача, якого не залучено до участі у справі, то колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_7 не підлягає до задоволення через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до СГВК «Олізарівський», третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майнових паїв із чужого незаконного володіння, виділення майнового паю в натурі та визнання права власності з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 260 грн 00 коп. (а.с.87). Оскільки колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , то з неї на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 260 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Циби Оксани Юріївни - задовольнити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олізарівський», третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майнових паїв із чужого незаконного володіння, виділення майнового паю в натурі та визнання права власності- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 260 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: