Дата документу 31.08.2022 Справа № 315/523/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 315/523/21 Пр. № 22-ц/807/564/22 Головуючий у 1-й інстанції Романько О.О. Повний текст рішення складено 12.11.2021 року. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Маловічко С.В.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області, про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою (а.с. 1-3), в якій просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він був залучений до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році у період з 03 травня 1986 року по 07 травня 1986 року.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначав, що в 1986 році він, будучи водієм автоколони №3188 Гуляйпільського районного підприємства "Райсільгосптехніка", був безпосереднім учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Як слідує з заяви, в період з 03 травня 1986 року по 07 травня 1986 року заявник, який працював в Гуляйпільському ремонтно-транспортному підприємстві "Агротехсервіс" був відряджений на автомобілі "Камаз", державний номер НОМЕР_1 , до колгоспу "Дружба" Чорнобильського району Київської області для евакуації худоби до колгоспу "Леніна" Бородянського району Київської області. Через участь в ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС заявник є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_2 від 15.03.2019 року. Згідно Виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0297269, захворювання заявника пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ№ 0028349 заявнику встановлено другу групу інвалідності з 21.07.2009 року внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Далі з заяви слідує, що 06.05.2015 року заявник звернувся до Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області з заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни. 25.05.2015 року рішенням Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області заявнику було відмовлено у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни у зв`язку з тим. що в документах відсутнє підтвердження залучення його до формувань Цивільної оборони. Надалі заявник звертався до суду та постановою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2015 року його позов до Управління соціальною захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язати вчини ти певні дії було задоволено. Як зазначено в заяві, 20.10.2015 року вищевказану постанову було скасовано Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, яка була залишена в силі після ухвалення Верховним Судом України постанови від 20.12.2019 року. В даних рішеннях зазначено, що через відсутність документального підтвердження участі заявника у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а саме у складі формувань цивільної оборони його вимоги не можуть бути задоволені. На звернення заявника до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації йому повідомили листом від 20.10.2017 року, що Формування Цивільної Оборони створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи залучались до виконання робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Як зазначено в заяві, особи залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи належать до інвалідів війни. Для визначення за заявником статусу інваліда війни необхідна наявність одночасно декількох підстав: наявності інвалідності, отриманої внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією аваріє на ЧАЕС, а також виконання робіт з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони. Документи, які б підтверджували безпосереднє залучення заявника для здійснення заходів з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань цивільної оборони відсутні. Таким чином, інакше, ніж у судовому порядку заявник не має можливості підтвердити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації аварії на ЧАУС у 1986 році у період з 03 жовтня 1986 року по 07 травня 1986 року. Встановлення вказаного факту необхідне заявнику для встановлення статусу інваліда війни та отримання обумовлених таким статусом пільг.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Романько О.О. (а.с. 22). Ухвалою суду першої інстанції у цій справі відкрито окреме провадження (а.с. 23).

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 листопада 2021 року (а.с. 117-122) заяву ОСОБА_1 у цій справі задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був залучений до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році у період з 03 травня 1986 року по 07 травня 1986 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, заінтересована особа УПСЗН Пологівської РДА Запорізької області у своїй апеляційній скарзі (а.с. 127165) просило рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 166). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20 грудня 2020 року (а.с. 170), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 171), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Заявник не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у встановлений апеляційним судом 15-денний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у цій справі - 24.12.2021 року (поштове повідомлення а.с. 177). Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 27 квітня 2022 року, не відбувся та був відкладений через відпустку судді-доповідача (а.с. 180, 184). В автоматизованому порядку суддею Кримьскою О.М. у цій справі замінено суддю - члена колегії Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 186-187).

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 181-183, 185) всі учасники цієї справи не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При цьому, заінтересована особа - Управління соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області у своїй апеляційній скарзі у цій справі просило (а.с.131- п. 3) розглядати дану справу апеляційним судом за відсутності її представника.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 271-272 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву заінтересованої особи задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи. В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Управління соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 367 ч. 4 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення… (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В силу вимог ст. 377 ЦПК України: - судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку … з закриттям провадження у справі … з підстав, передбачених ст. 255… Кодексу (ч.1)

За змістом ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи вищезазначену заяву заявника в окремому провадженні у цій справі, керувався ст. ст. 13, 19, 76-81, 258-259, 263-265, 293, 315, 319, 354 ЦПК України та виходив із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 травня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (далі - Постанова), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до інвалідів війни належать інваліди, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Шевченко Гуляйпільського району Запорізької області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 26.07.2012 року Гуляйпільським РВ ГУМВС України в Запорізькій області (копія а.с. 4).

Згідно із посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 10.08.2001 року, ОСОБА_1 є ветераном праці, вид пенсії: інв. ІІ групи ЧАЕС (копія а.с. 5).

ОСОБА_1 є громадянином, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (категорія 1), виданим 15.03.2019 року (копія а.с. 6).

Також, в матеріалах справи міститься копія військового квитка серії НОМЕР_5 (а.с. 7).

Згідно із виписками з акту огляду медико-соціальною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ №0028349 від 21.04.2015 року та до довідки серії АВ №0297269, причиною втрати професійної працездатності зазначено захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (копії а.с. 8, 9).

Відповідно до наказу №18 від 03.05.1986 року, організовано підготовку 16 автомобілів марки "КАМАЗ" для відрядження в м. Чорнобиль Київської області для участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (перевезення худоби), відряджено з 03 травня 1986 року строком на 5 днів, серед інших водіїв і заявника ОСОБА_1 (копія а.с. 10).

Згідно із довідкою, виданою 28.07.2004 року ВАТ "Гуляйпільське районне підприємство "Агротехсервіс", ОСОБА_1 дійсно був відкомандирований на ліквідацію аварії на ЧАЕС з 03.05.1986 року по 07.05.1986 року на підставі телетайпогами Облагропрому від 03.05.1986 року (копія а.с. 11).

Згідно із інформацією від 22.05.2006 року №11 ВАТ "Гуляйпільське районне підприємство "Агротехсервіс", ОСОБА_1 дійсно працював в Гуляйпільському ремонтно-транспортному підприємстві і на підставі телефонограми Облагропрому від 03.05.1986 року та на підставі наказу №18 від 03.05.1986 року був відкомандирований з 03.05.1986 року по 07.05.1986 року на автомобілі "КАМАЗ" д/н НОМЕР_6 для евакуації худоби з колгоспу "Дружба" Чорнобильського району Київської області в колгосп "Леніна" Бородянського району Київської області (копія а.с. 12).

Зазначене підтверджується також подорожними листами вантажного автомобіля та товаро - транспортної накладної (копії а.с. 13, 14).

Згідно із інформаційною довідкою (про участь у формуваннях ЦО) від 20.10.2017 року, наданої Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, ст. 10 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів. Формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони (копія а.с. 15).

19.03.2021 року за №17-І УСЗН Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області повідомлено заявнику на його заяву від 22.02.2021 року (копія а.с. 17), що враховуючи постанову Верховного суду України від 20.12.2019 року по справі №315/594/15-5 (2-а/315/29/15), адміністративного провадження №К/9901/13729/18, через відсутність документального підтвердження його участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони, а також, відсутність законодавчих змін у врегулюванні питання встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, управління не має законних підстав для порушення клопотання про встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни (копія а.с. 16).

Відповідно до постанови Гуляйпільського районного суду Запорізької області, як адміністративного суду, від 20.10.2015 року у справі ЄУН № 315/594/15-а задоволено позов ОСОБА_1 до УСЗН Гуляйпільської РДА Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 25.04.2016 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановив задовольнити апеляційну скаргу УСЗН Гуляйпільської РДА Запорізької області та скасував вищевказану постанову Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20.10.2015 року, прийняв нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до УСЗН Гуляйпільської РДА Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Відповідно до постанови Верховного Суду від 20.12.2019 року зазначена постанова апеляційної інстанції залишена без змін (копії а.с. 18-20, 62-63).

Вирішуючи порушене заявником питання суд першої інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно - правових актів з питань Цивільної оборони, зокрема, - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 та Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони та норми оснащення їх матеріально-технічними засобами, яке введено в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР, в кожному міністерстві, відомстві або іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, в установах та організаціях за територіально - виробничим принципом створювались система, служби та формування Цивільної оборони.

Формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Разом з тим, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у 1986 року, інвалідність яких пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Підставами для визнання особи інвалідом війни є наявність двох складових умов: 1) особа повинна бути залучена до складу формувань цивільної оборони; 2) особі повинен бути встановлений статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06.06.1975 року за № 90, та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року за № 1111, передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Згідно з вимогами нормативно-правових актів з Цивільної оборони, які були чинними на момент аварії на Чорнобильській катастрофі, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976 року за №201-78 (далі Положення), наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 року за №90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 року за № 92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (Сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року за №01, від 30.04.1986 року за №02, від 04.05.1986 року за №16, від 19.05.1986 року за №52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років.

Відповідно до п. п. 3, 5, 6, 7 Положення підготовка країни з цивільної оборони проводиться завчасно в мирний час з урахуванням розвитку зброї масового ураження та інших засобів нападу. Цивільна оборона СРСР організовується за територіальним принципом на всій території країни. Загальне керівництво цивільної оборони СРСР здійснює Рада Міністрів СРСР, а безпосереднє керівництво - Міністерством оборони СРСР. Керівництво цивільною обороною на об`єктах народного господарства здійснює керівник такого об`єкту, який виконує свої функції через штаби і служби цивільної оборони.

Нормами п.12 Положення передбачено, що служби цивільної оборони створюються для виконання інженерно-технічних, медичних та інших спеціальних заходів цивільної оборони, підготовки сил та засобів, а також для забезпечення діяльності невоєнізованих формувань в ході проведення рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних робіт. Служби цивільної оборони поділялися на загальнорадянські, республіканські, крайові, обласні, районні, міські служби та служби об`єктів народного господарства. Такі служби створювалися з урахуванням рекомендацій керівника цивільної оборони СРСР.

Силами цивільної оборони СРСР, згідно з п. 13 Положення, були невоєнізовані формування цивільної оборони та військові частини, а також залучені у відповідності до плану цивільної оборони організації та установи міністерств, відомств і виконавчих комітетів Рад депутатів робітників.

Комплектування невоєнізованих формувань цивільної оборони особовим складом, технікою та матеріально-технічними засобами здійснюється керівниками цивільної оборони і керівниками служб цивільної оборони за рахунок об`єктів народного господарства, на базі яких вони створені.

Згідно з п.16 Положення до невоєнізованих формувань цивільної оборони можуть в обов`язковому порядку зараховуватися громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років і жінки - від 16 до 55 років, за винятком військовозобов`язаних, які мають мобілізаційні приписи, інвалідів І та II груп, вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років, а жінок з середньою та вищою медичною освітою - до 2 років.

Громадяни СРСР, зараховані до невоєнізованих формувань, зобов`язані приймати участь в рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних роботах і виконанні інших завдань цивільної оборони.

Таким чином, будь-яка особа з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи має право на встановлення статусу інваліда війни у разі, якщо вона приймала участь у ліквідації таких наслідків у складі штабу, служби чи невоєнізованого формування цивільної оборони СРСР.

Формування цивільної оборони створювалися на кожному об`єкті народного господарства, мали визначену чисельність, а їх укомплектування здійснювалося за рахунок громадян СРСР. Певна група громадян СРСР могла бути залучена до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони в обов`язковому порядку.

За змістом п.16 Положення громадяни СРСР підлягали залученню до невоєнізованих формувань цивільної оборони, а не входили до складу таких формувань в силу вимог закону.

Пунктом 1 Рішення звуженого засідання виконкому Київського обласної ради народних депутатів №8-с від 04.05.1986 року "Про введення в дію планів цивільної оборони" було визначено, з 12.05.1986 року в Поліському, Іванківському, Бородянському, Макарівському, Чорнобильському районах області ввести в дію плани цивільної оборони в усіх ланках.

Тобто, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих. Отже, громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків) залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони, та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної від 20.10.2017 року № 01.1-14-1654-1.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Аналогічні положення містилися в ч. 1 ст. 234 та п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України 2004 року (у редакції на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали).

Частинами 1 та 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

З аналізу ст. 315 ЦПК України убачається, що в порядку цивільного судочинства підлягають встановленню факти, які мають юридичне значення при вирішенні значної кількості категорії спорів та є різноплановими і врегульовані нормами різних законів, які унормовують різні галузі права.

При цьому при вирішенні конкретної справи необхідно керуватися лише тим законодавством, яке врегульовує саме правовідносини, які є предметом визначеної справи.

Закон, що регулює інші правовідносини, може бути застосовано лише у разі відсутності належного законодавчого урегулювання спірних правовідносин і за подібності цих правовідносин та можливості застосування аналогії закону чи аналогії права.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та встановлення юридичного факту, що ОСОБА_1 був залучений до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС в період з 03.05.1986 року по 07.05.1986 року.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Зі змісту вищезазначеної заяви заявника у цій справі апеляційний суд вбачає, що у даному випадку має місце спір про право - право заявника ОСОБА_1 на встановлення йому статусу інваліда війни та отримання обумовлених таким статусом пільг.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у абзаці 3 пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Однак, в силу вимог ст. 315 ч. 2 ЦПК України підвідомче встановлення таких фактів: 1. Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Проте, апеляційним судом встановлено, що факт, який просить встановити заявник ОСОБА_1 у цій справі, а саме: факт його (заявника) залучення заявника до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС не є таким, що підвідомчий суду взагалі, для встановлення цього факту передбачений інший порядок - позасудовий.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (ст.с. 10,11 і ч. 3 ст. 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМУ від 12.05.1994 року № 302.

У п. 10 вказаного Порядку зазначено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Таким чином, законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити: чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку; чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого юрисдикційного органу.

В разі, якщо подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду (та в окремому в провадженні зокрема), і в разі незгоди з діями, бездіяльністю, рішеннями юрисдикційного органу (у даному випадку - Управління соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області) Іщенко В.М. може оскаржити їх у встановленому законом порядку.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 раніше вже скористався своїм таким правом окремо від цієї справи.

Так, відповідно до постанови Гуляйпільського районного суду Запорізької області, як адміністративного суду, від 20.10.2015 року у справі ЄУН № 315/594/15-а задоволено позов ОСОБА_1 до УСЗН Гуляйпільської РДА Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 25.04.2016 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановив задовольнити апеляційну скаргу УСЗН Гуляйпільської РДА Запорізької області та скасував вищевказану постанову Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20.10.2015 року, прийняв нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до УСЗН Гуляйпільської РДА Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Відповідно до постанови Верховного Суду від 20.12.2019 року зазначена постанова апеляційної інстанції залишена без змін (копії а.с. 18-20, 62-63).

При вищевикладених встановлених обставинах, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у цій справі на підставі ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), оскільки заява про встановлення факту, який просить встановити заявник у цій справі, не підлягає розгляду у судовому порядку взагалі.

У суді першої інстанції заінтересована особа Управління соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області у своїх запереченнях на вищезазначену заяву заявника у цій справі (а.с. 43-50) просило закрити провадження у цій справі. Проте, у подальшому в апеляційній скарзі (а.с. 127-131) заінтересована особа Управління соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області вже просила за результатами розгляду її апеляційної скарги прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Тому, при вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області слід задовольнити частково, рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 листопада 2021 року у цій справі слід скасувати, провадження у цій справі закрити.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 255, 367-369, 371-372, 374, 376, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 листопада 2021 року у цій справі скасувати.

Провадження у цій справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 02.09.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Маловічко С.В.