Справа № 373/1439/21
Номер провадження 2/373/43/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 р. м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Реви О. І.

за участю:

секретаря судових засідань Хоменко Н. І.

позивача ОСОБА_1

його представника адвоката Головченко І. О.

представника відповідача адвоката Глухенького С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

Представник позивача адвокат Бондар В.Б. 19.08.2021 поштою звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача боргу у загальному розмірі 8 945 920,64 грн (7 038 120 грн основний борг; 1 328 746, 55 грн інфляційних нарахувань та 579 054,09 грн штрафних санкцій), а також судових витрат у розмірі 11 350,00 грн.

Позовна заява надійшла до суду 31.08.2021. Одночасно з позовом представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову в якій просив накласти на належні відповідачу об`єкти нерухомості та транспортні засоби арешт з метою забезпечення позову.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13.09.2021 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11.10.2021.

Також ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13.09.2021 заяву представника позивача про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на належні відповідачу транспортні засоби та нерухоме майно.

08.10.2021 представник відповідача подав відзив на позов в якому зазначив про те, що відповідач позову не визнає, а також просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до даного спору.

Одночасно подав клопотання про витребування доказів по справі та окрему письмову заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

11.10.2021 підготовче засідання було відкладено в зв`язку з неявкою позивача та/чи його представника.

29.10.2021 представник відповідача подав до суду клопотання по долучення письмових доказів до справи разом з такими письмовими доказами на спростування позовних вимог.

15.11.2021 підготовче засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача для подачі доказів.

13.12.2021 судом було задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та витребувано такі докази у їх володільця.

05.01.2022 на виконання ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13.12.2021 про витребування доказів до суду надійшли витребувані судом докази.

21.01.2022 представник позивача надіслав до суду письмове повідомлення про припинення його повноважень у справі.

24.01.2022 в зв`язку з цим позивачу судом було надано можливість скористатися своїм правом на правову допомогу та укласти новий договір із адвокатом.

25.01.2022 представник відповідача подав до суду клопотання про долучення до справи письмових доказів разом із такими доказами. Одночасно подав клопотання про витребування доказів у справі.

22.02.2022 підготовче засідання було відкладено за клопотанням нового представника позивача, котрий вступив у справу напередодні в зв`язку із припиненням повноважень попереднього представника позивача для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи та з`ясувати правову позицію в ній за погодженням із позивачем.

22.03.2022 підготовче засідання не відбулося в зв`язку із запровадженим на територія м. Переяслава комендантської години в період з 20.00 год 21 березня до 07 год 23 березня 2022 року.

20.04.2022 підготовче засідання було відкладено в зв`язку з неявкою позивача та його представника.

20.05.2022 підготовче засідання було відкладено за клопотанням нових представників позивача, котрі напередодні уклали із позивачем договір про надання правових послуг, в зв`язку з припиненням повноважень попереднього представника.

09.06.2022 нові представники позивача надали до суду відповідь на відзив на позов в якому заперечили проти обставин, що зазначені у відзиві. Разом із відзивом надали письмові докази.

17.06.2022 представник позивача надала суду заперечення на заяву представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. Представник сторін просили відкласти підготовче засідання для надання можливості завершити стадію подання доказів.

01.07.2022 представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на позов та заяву про заперечення застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

18.07.2022 представники позивача подали до суду клопотання про долучення письмових доказів разом із такими доказами та додаткове заперечення на заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області було закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 31.08.2022.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник позивача надала суду пояснення про те, що 25.08.2015 позивач надав відповідачу у позику 7 080 000 грн, які останній зобов`язувався повернути в строк до 31.12.2016. На підтвердження такої угоди відповідач видав позивачу письмову розписку, оригінал якої долучено до матеріалів справи.

Також зазначає про те, що строк позовної давності за цим спором позивачем не пропущений, адже у період з 31.12.2016 по 14.11.2018 відповідач повернув позивачу грошові кошти в сумі еквівалентній 1 500 доларів США. Зокрема, таке повернення відбулося шляхом передачі готівкових коштів в іноземній валюті доларах США та шляхом безготівкового перерахування грошей з рахунку відповідача на рахунок сина позивача, котрий є свідком по справі.

Зауважує, що в зв`язку з кримінальним переслідуванням самого позивача в іншому провадженні, запровадженими в Україні карантинними заходами позивач був обмежений в доступі до правосуддя зверненні за кваліфікованою юридичною допомогою до адвоката. Сплата відповідачем грошей сину позивача є строком переривання строку позовної давності, а тому заява представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Позивач в судому засіданні пояснив, що він познайомився з відповідачем у 2014 році, коли вимушено переселився з Донецької області до Київської області. Всі наявні у нього активи, як людини, котра займалася бізнесом, він перевів до м. Києва та Київської області. Його познайомили із відповідачем як керівником відділення комерційного банку в м. Переяславі-Хмельницькому. На його прохання він неодноразово надав йому в позику гроші, які відповідач повертав.

На чергове прохання відповідача надати гроші, він дав вказівку до одного із підприємств, де мав сферу впливу, перерахувати за вказаними відповідачем банківськими реквізитами грошові кошти в сумі 7 080 000 грн, що становили на той час еквіваленту суму в 320 000 доларів США.

Згодом, відповідач власноручно у своєму службовому кабінеті у відділенні комерційного банку в м. Переяславі-Хмельницькому, де працював на той час, склав розписку про здійснення ним позики на цю суму та зобов`язання її повернути до 31.12.2016.

Після цього, на його прохання він надав відповідачу банківські реквізити свого сина для здійснення перерахунку коштів, оскільки його банківська кредитна картка не могла бути поповнена в зв`язку з перевищенням кредитного ліміту. Відповідач здійснив дві трансакції на банківський рахунок сина.

З листопада 2018 року відповідач почав уникати зустрічей з ним після того, як передав частину грошей в сумі 200 доларів США.

Жодних письмових доказів пролонгації, новації договору позики він надати не може. Письмових доказів добровільного часткового повернення відповідачем позики він не має. Виписка з особового рахунку в банківській установі його сина може підтвердити факт часткового погашення відповідачем боргу.

Представник відповідача позову не визнав, зазначаючи про його безгрошовість. Таке твердження мотивує тим, що відповідач дійсно склав письмову розписку про отримання позики в позивача, але грошей в розмірі 320 000 доларів США за нею не отримав, хоча йому було обіцяно надати їх наступного дня. Жодних грошових коштів він не повертав ні позивачу, ні його сину свідку по справі. Пояснити природу зарахування грошей на банківський рахунок сина позивача від імені відповідача він не може. Інших обставин справи йому невідомо, в тому числі і про перерахування за вказівкою позивача коштів в інтересах позивача на рахунок певного господарюючого суб`єкта.

Окрім того, підтримує подану іншим представником відповідача заяву про застосування наслідків сплину строку позовної давності та, у випадку відмови судом в задоволенні позову, просить стягнути із позивача витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 грн. На підтвердження цього надав суду копію договору про надання правової допомоги та додаткову угоду до нього, в якій зафіксована вартість послуг адвоката.

Із показань свідка ОСОБА_3 вбачається, що позивач це його батько і він познайомив його з відповідачем, з яким він бачився декілька разів. Жодного спілкування з відповідачем чи спільних справ він ніколи не мав. На прохання батька він дав йому реквізити своєї банківської картки для перерахування на неї відповідачем грошових коштів в рахунок погашення боргу перед батьком. Відповідачем було двічі здійснено таке перерахування. Кошти він зняв та передав батьку.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, що діяла станом на день вчинення правочину) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046, 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона ? позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона ? позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів ? робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.05.2021 у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560св21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувального значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів та замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08.04.2021 у справі № 500/1755/17.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження укладеного договору позики надано до суду в якості доказу письмову розписку, складену відповідачем про те, що 25.08.2015 відповідач отримав у позивача позику в розмірі 7 080 000 грн, що складало 320 000 доларів США. Зазначену суму він зобов`язувався повернути до 31.12.2016 та гарантував повернення всім своїм рухомим та нерухомим майном.

Обов`язок позичальника повернути позику врегульований ст. 1049 ЦК України відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

ЦК України також визначено право та підстави відповідно до ст. 1051 оспорювати договір позики. За цією нормою закону позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Як встановлено судом із пояснень самого позивача, насправді він, як особа, що мала певний контроль над деякими господарюючими суб`єктами, маючи певні фінансові відносини із відповідачем, як керівником відділення комерційного банку, суть яких він не розкриває, на чергове прохання відповідача надати гроші, дав вказівку до одного із підприємств, де мав сферу впливу, перерахувати за вказаними відповідачем банківськими реквізитами грошові кошти в сумі 7 080 000 грн, що становили на той час еквіваленту суму в 320 000 доларів США.

Згодом, відповідач 25.08.20215 у своєму службовому кабінеті в відділенні комерційного банку в м. Переяславі-Хмельницькому, де працював на той час, власноручно склав розписку про здійснення ним позики на цю суму та зобов`язання її повернути до 31.12.2016.

У подальшому позивач неодноразово нагадував відповідачу про необхідність повернення грошей. Надання позивачем відповідачу банківських реквізитів свого сина для здійснення перерахунку коштів, мало місце і підтверджується показаннями свідка ОСОБА_3 .

Відповідач здійснив дві трансакції на банківський рахунок сина позивача без зазначення призначення суми платежу. Суд не може прийняти такі дії, як факт повернення відповідачем позики, що є предметом даного спору, виходячи з того, що за твердженням самого позивача він неодноразово надавав саме відповідачу кілька позик. Яку саме позику погашав відповідач у такий спосіб і чи були ці дії по перерахуванню грошей на банківський рахунок сина позивача фактом погашення саме спірної позики, належними та допустимими доказами в суді не підтверджені.

Такі обставини опосередковано підтверджуються письмовими доказами у справі. Зокрема, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 22.12.2021 з яких вбачається сума виплаченого оподатковуваного доходу позивача за період з 1999 по 2014 роки. Така загальна сума не відповідає сумі пред`явлених вимог за цим позовом. Також табелем обліку робочого часу відповідача за серпень 2015 року з якого вбачається перебування відповідача на роботі 25.08.2015 та випискою по рахунку ОСОБА_3 із АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2016 по 31.12.2019 про зарахування на його банківський рахунок коштів від імені відповідача без зазначення призначення платежу.

Статтею 1053 ЦК України визначено підстави та порядок новації боргу у позиковому зобов`язанні. За цією нормою за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.

Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Жодних письмових доказів пролонгації, новації договору позики, що є предметом даного спору, добровільного часткового повернення відповідачем позики позивач не надав.

Наявність розписки відповідача про отримання у позивача грошей також не відповідає приписам ст. 1053 ЦК України про новацію боргу на підставі заміни боргу позиковим зобов`язанням, оскільки гроші фактично не були передані позивачем відповідачу. Твердження позивача про безготівкове перерахування коштів з поточного рахунку певного підприємства, що входило до сфери його впливу, на поточний рахунок іншого підприємства в інтересах відповідача, має право на існування, але при розгляді даного спору належними та допустимими доказами не підтверджено.

Такий факт потребує перевірки в межах іншого виду судочинства чи в ході здійснення досудового розслідування за вчинення злочину проти власності.

Стосовно заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Статтею 261 цього ж Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання, що визначений в розписці відповідача визначено як 31.12.2016. Отже, перебіг позовної давності розпочався 01.01.2017 та закінчився 31.12.2019. Представником позивача пред`явлено позов до суду 18.08.2021.

Заперечення представників позивача проти заяви представника відповідача про застосовування наслідків спливу строку позовної давнсоті суд відхиляє, оскільки доказів зупинення перебігу позовної давності (ст. 263 ЦК України) чи переривання перебігу позовної давності (ст. 264 ЦК України) в суді не здобуто.

Статтею 267 ЦК України передбачені наслідки спливу позовної давності. Зокрема, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином суд, встановивши обставини, що свідчать про відсутність договірних відносин в сфері позики між сторонами по справі суд, незважаючи на пропуск строку позовної давності у даному спорі, має відмовити у задоволенні позову по суті, а не з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки в судовому засіданні не встановлено факту укладення договору позики саме між сторонами по справі.

До початку судових дебатів представник відповідача заявив про стягнення із позивача, у разі відмови у задоволенні позову, понесених відповідачем судових витрат в розмірі 40 000 грн. На підтвердження чого надав суду лише копії договору про надання правової допомоги віл 01.10.2021, що укладена між відповідачем та адвокатом Морозом Д.С. та додаткової угоди до цього договору від 11.02.2021 в якій зазначено вартість наданих послуг в розмірі 40 000 грн. Однак, жодних доказів щодо фактичного понесення таких витрат (акт прийому-передачі виконаних робіт, корінця прибуткового касового ордеру, платіжного доручення і т.п.) суду не надано, що свідчить про відсутність на час вирішення спору належних та допустимих доказів понесення відповідачем такого виду судових витрат у зазначеному розмірі.

За приписами ст. 141 ЦК України постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, відсутності доказів понесення відповідачем витрат на правову допомогу суд покладає понесені позивачем судові витрати на нього та відмовляє у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення із позивача понесених відповідачем судових витрат у зв`язку з недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 207, 208, 525, 527, 626, 629, 638, 1046, 1047, 1049, 1053 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

У задоволенні заяви представника відповідача адвоката Глухенького Сергія Олександровича про відшкодування судових витрат відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повий текст рішення виготовлений 05.09.2022.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: О. І. Рева