ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/1295/21 Номер провадження 22-ц/814/2504/22Головуючий у 1-й інстанції Мельникова І.Д. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2021 року, постановлене суддею Мельниковою І.Д. (повний текст складено 26 листопада 2021 року),

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

27.01.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28.01.2019. Після розірвання шлюбу їх неповнолітня дочка проживає з нею, матір`ю, а батько дитини з дитиною не спілкується, матеріальну допомогу не здійснює. Оскільки вона, позивач, має більш сприятливі умови і можливості забезпечити належний рівень освіти, медичного обслуговування дитини, її фізичний і духовний та моральний розвиток, просить визначити місце проживання дитини з нею.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18.11.2021 у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду вмотивовано відсутністю належних, достатніх та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог.

Із таким рішенням не погодилася позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради №490 від 08.09.2021, згідно якого є доцільним визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

Посилаючись на норми ч.1 ст.3, ч.1 ст.9, ч.1 ст.18 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.8,11,15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.7,161 СК України, доводить, що визначення місця проживання неповнолітньої дочки з нею, матір`ю дитини, буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стверджує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини дитини з батьком та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 18.11.2021 та ухвалою від 22.02.2022 справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

01.09.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява представника позивача адвоката Багмат П.Д. про розгляд справи без їх участі.

Відповідач та третя особи в судове засідання не з`явилися, про поважність причин неявки суд не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 та її батьками є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 ./а.с.16/

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28.01.2019 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 24.12.1993 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову, актовий запис №2434. - розірвано./а.с.17/

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради №490 від 08.09.2021 орган опіки та піклування в інтересах дитини вважає доцільним визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 ./а.с.54-55/

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог, а з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства обов`язок подання доказів покладається на сторони і суд позбавлений можливості визначити коло доказів за власною ініціативною.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права та не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч.ч.1-2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Викладеним норма процесуального права оскаржуване рішення не відповідає та зводиться до цитування основних положень Цивільного процесуального кодексу про докази, без будь-якої оцінки наявних у справі доказів. Зазначаючи про відсутність належних доказів, районний суд не вказав, доказів яких саме обставин позивачем не надано.

Фактично суд ухилився від вирішення заявленого спору, тоді як згідно п.п.3,4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Також районний суд не врахував, що частиною 2 статт13 ЦПК України суду надано право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Апеляційний суд, переглядаючи оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги та на підставі наявних у справі доказів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.161 СК України якщо матита батько,які проживаютьокремо,не дійшлизгоди щодотого,з киміз нихбуде проживатималолітня дитина,спір міжними можевирішуватися органомопіки тапіклування абосудом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №402/428/16-ц від 17.10.2018 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України, при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України», рішення від 11.07.2017, заява № 2091/13, вказав на те, що як у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (п.100 рішення від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При цьому питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Як убачається із висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 08.09.2021 №490 місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано разом із батьками за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично мати з донькою та старшим сином проживають за адресою: АДРЕСА_2 , де для дитини створені всі умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку.

Орган опіки при наданні висновку досліджував характеристику з місця роботи позивачки у Харківському національному університеті мистецтв імені І.П. Котляревського, де вона характеризується позитивно; витребував довідки із КНП «Обласний наркологічний диспансер» на КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3», на обліку в яких мати дитини не перебуває. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до структурного підрозділу Департаменту служб надала письмові пояснення з даного питання, в яких зазначила, що мешкає з матір`ю та бажає й надалі з нею проживати. Батько дитини на запрошення до структурного підрозділу Департаменту служб для з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору та на засідання комісії не з`явився. В телефонному режимі повідомив, що спору стосовно місця проживання дитини не має./а.с.55/

У відзиві на позовну заяву, направленому в березні 2021 року до суду першої інстанції, ОСОБА_3 позов не визнав в повному обсязі, посилаючись, що викладені позивачем у позові обставини не відповідають дійсності та не містять доказів. Зокрема, заперечує посилання в позові, що він не приймає участі у лікуванні, навчанні, оздоровленні дитини та не приймає участі у вихованні. В той же час не оспорює, що дочка проживає з матір`ю. При цьому зазначає, що ним подано позов до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (справа №643/8071/20)./а.с.39-41/

Відповідач до свого відзиву додав звіт про відрахування ним аліментів із заробітної плати на утримання дочки та висновок Департаменту служб у справах дітей від 02.12.2020 №594 щодо встановлення порядку його участі у вихованні малолітньої дочки. За змістом вказаного висновку малолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 працює, на обліках у відповідних диспансерах не перебуває, сплачує аліменти, регулярно відвідує школу, спілкується із класним керівником та цікавиться успіхами доньки у школі./а.с.39-41, 46-47/

Отже, викладене вказує та доводить те, що малолітня дитина фактично проживає з матір`ю, де їй створені належні умови, а батько дитини приймає участь у вихованні та утриманні дитини. Заперечення відповідачем позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини зводяться до незгоди з обґрунтуванням позивачкою цих вимог неналежним виконанням батьком своїх батьківських обов`язків щодо їх дитини.

Апеляційний суд враховує надані відповідачем докази щодо його участі у матеріальному забезпеченні, вихованні дитини, однак вони не спростовують висновку органу опіки про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, з яким погоджується суд апеляційної інстанції. Такий висновок органу опіки є об`єктивним, обґрунтованим та відповідає інтересам малолітньої дитини.

Суд першої інстанції помилково на викладене уваги не звернув та не врахував при вирішенні спору по суті.

Апеляційний суд із урахуванням викладеного приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю буде відповідати її якнайкращим інтересам, тому задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про задоволення позову.

Доводи відповідача щодо наявності спору щодо способів його участі у вихованні дитини є предметом розгляду в іншій справі та не спростовують висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю. При цьому, як убачається із Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101316300), цей спір вирішено та відповідачу визначено спосіб участі у вихованні дочки.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені останньою витрати по оплаті судового збору 908,00 грн. (за подання позову) та 1 362,00 грн. (за апеляційну скаргу), а всього 2 270,00 грн./а.с.1,76/

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.09 .2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В.Дряниця

В.М.Триголов