Провадження № 2/369/2814/22
РІШЕННЯ

Іменем України

29.08.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві в залі судових засідань Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на утримання майна, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 про стягнення витрат на утримання майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06.11.1996 року позивач та відповідач перебували у шлюбі, який припинився, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві у Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено актовий запис № 662 від 01.08.2006 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.11.2008 року серії НОМЕР_1 .

05.10.2000 року у період шлюбних відносин, подружжя придбало нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 68,8 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., яка складається з трьох жилих кімнат, що розташована у АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.10.2000 року, посвідченого державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й. та зареєстровано в реєстрі 05.10.2000 року за № 5с-2286.

Після розірвання шлюбу відповідач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна квартири.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11.10.2006 по справі № 2-4129/2006 позов задоволено, визнано за відповідачкою (на час ухвалення рішення прізвище ОСОБА_5 ) та за позивачем право власності по Ѕ частки квартири за кожним.

Таким чином, починаючи з 11.10.2006 року квартира перебувала у спільній частковій власності позивача та відповідача, по Ѕ частки на кожного власника.

07.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крижанівською В.П., внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 14848297 відносно Ѕ частки квартири, що належала відповідачу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00) за індексним номером: 29934446 від 07.06.2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав та їх обтяжень від 21.08.2021 року № 271580665.

При цьому, з 2007 року, Відповідач покинула Квартиру та змінила місце проживання, а квартира до часу подання позовної заяви перебуває у володінні та користуванні позивача зі спільною з відповідачкою дочкою, що підтверджується Витягом з реєстру територіальних громад м. Києва від 07.09.2021року № 69096891.

20.09.2021 року позивачем встановлено, що 17.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.09.2021 року за індексним номером: 60436902 відносно Ѕ частки квартири здійснено запис: 44022269 від 17.09.2021 року о 15:24:52 про реєстрацію права власності за третьою особою ОСОБА_6 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень від 20.09.2021 року № 275615200.

Як вбачається з Інформаційної довідки, підставою, що зумовила перехід права власності на частку квартири від відповідача та реєстрації права власності на Ѕ частки квартири за ОСОБА_6 став договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. серія та номер: 2836, виданого 17.09.2021 року.

Разом з тим, з 11.10.2006 року по 17.09.2021 року квартира перебувала у спільній частковій власності позивача та відповідача по Ѕ частки на кожного співвласника.

Позивач вказує, що за період з листопада 2018 року по серпень 2021 року самостійно поніс витрати на оплату послуг за утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 13 431,79 гривень, що підтверджується Довідкою від 15.09.2021 року про нарахування та сплату по особистому рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) за період з 01.08.2018 року по 01.09.2021 року та квитанціями за вказаний період АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ГІОЦ КМДА у кількості 45 штук.

Також за період з листопада 2018 року по серпень 2021 року, позивач вказує, що сплатив послуги з теплопостачання (центрального опалення) у розмірі 29517,07 гривень, що підтверджується звіркою взаєморозрахунків від 01.08.2018 року 30.09.2021 року та квитанціями за вказаний період АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ГІОЦ КМДА.

Отже, загальна сума витрат, які самостійно понесені позивачем в період з листопада 2018 року по серпень 2021 року на оплату послуги з утримання будинку і прибудинкової території та послуги з теплопостачання (центрального опалення) становить 42 948,86 гривень.

На підставі вище наведеного, ОСОБА_3 просив суд, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 21 474 гривень 43 копійок.

20.04.2022 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Суд встановив, що з 06.11.1996 року позивач та відповідач перебували у шлюбі, який припинився, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві у Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено актовий запис № 662 від 01.08.2006 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.11.2008 року серії НОМЕР_1 .

05.10.2000 року у період шлюбних відносин, подружжя придбало нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 68,8 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., яка складається з трьох жилих кімнат, що розташована у АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.10.2000 року, посвідченого державним нотаріусом одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й. та зареєстровано в реєстрі 05.10.2000 року за № 5с-2286.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11.10.2006 по справі № 2-4129/2006 визнано за відповідачкою (на час ухвалення рішення прізвище ОСОБА_5 ) та за позивачем право власності по Ѕ частки квартири за кожним.

07.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крижанівською В.П., внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 14848297 відносно Ѕ частки квартири, що належала відповідачу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00) за індексним номером: 29934446 від 07.06.2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав та їх обтяжень від 21.08.2021 року № 271580665.

З 2007 року відповідач покинула квартиру та змінила місце проживання, а квартира до часу подання позовної заяви перебуває у володінні та користуванні позивача зі спільною з відповідачкою дочкою, що підтверджується Витягом з реєстру територіальних громад м. Києва від 07.09.2021року № 69096891 та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

17.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.09.2021 року за індексним номером : 60436902 відносно Ѕ частки квартири здійснено запис ; 44022269 від 17.09.2021 року о 15:24:52 про реєстрацію права власності за третьою особою ОСОБА_6 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень від 20.09.2021 року № 275615200.

З 11.10.2006 року по 17.09.2021 року квартира перебувала у спільній частковій власності позивача та відповідача по Ѕ частки на кожного співвласника.

За період з листопада 2018 року по серпень 2021 року позивач самостійно поніс витрати на оплату послуг за утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 13 431,79 гривень, що підтверджується Довідкою від 15.09.2021 року про нарахування та сплату по особистому рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) за період з 01.08.2018 року по 01.09.2021 року та квитанціями за вказаний період АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ГІОЦ КМДА у кількості 45 штук.

Також за період з листопада 2018 року по серпень 2021 року, позивач сплатив послуги з теплопостачання (центрального опалення) у розмірі 29517,07 гривень, що підтверджується звіркою взаєморозрахунків від 01.08.2018 року 30.09.2021 року та квитанціями за вказаний період АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ГІОЦ КМДА.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ЦК України ст. 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Таким чином, сторони в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язані утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі № 703/2200/15.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Таким чином, позивач належними доказами підтвердив факт того, що він поніс витрати на утримання спільного майна.

Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання свого майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому згідно з ч. ч. ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Отже, відповідач, відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тому має компенсувати позивачу сплачену ним 1/2 частину вартості вказаних комунальних послуг (теплопостачання) та послуг з утримання будинку (прибудинкової території).

Ураховуючи те, що позивач та відповідач в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язані утримувати майно та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Ураховуючи викладене, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню половина від суми здійснених ним платежів в частині оплати послуг на управління, утримання та збереження спільного майна, зокрема за послуги теплопостачання та утримання будинку (прибудинкової території) в розмірі 21 474 (двадцять одну тисячу чотириста сімдесят чотири гривні) 43 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивачем було сплачено 908,00 гривень судового збору, котрі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на утримання майна задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) 21 474 (двадцять одну тисячу чотириста сімдесят чотири гривні) 43 коп. витрат на оплату житлово-комунальних послуг та 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 30.08.2022 року.

Суддя А.В. Янченко