ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 688/624/22

Провадження № 22-ц/4820/1148/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Філіпчук О. В.,

з участю представника відповідача Козака О. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2022 року (суддя Березюк Н. П., відомості про дату складення повного судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство «Шепетівський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Шепетівської міської ради Хмельницької області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У березні 2022 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що 13 серпня 1987 року була прийнята на посаду медичної сестри онкологічного кабінету поліклінічного відділення Шепетівської центральної районної лікарні. У 2013 році переведена у Шепетівський Центр первинної медико-санітарної допомоги. Перед звільненням працювала на посаді медичної сестри загальної практики-сімейної медицини КП «Комунальне некомерційне підприємство Шепетівський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Шепетівської міської ради Хмельницької області. Наказом № 14-к від 11 лютого 2022 року звільнена з роботи на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України за закінченням строку трудового договору та виходом основного працівника. Вважає звільнення незаконним, оскільки в трудовій книжці є записи про тимчасове переведення, проте без зазначення на який час, без вказівки на основного працівника, на місце якого вона переведена, причини його відсутності. У заявах про переведення не зазначала, що переведення здійснюється на посаду ОСОБА_2 за строковим трудовим договором на період її відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного (шестирічного) віку, до дня її фактичного виходу з відпустки. Вважає, що строк дії трудового договору визначений не був, укладений з відповідачем трудовий договір є безстроковим.

Тому позивачка просила скасувати наказ директора КП «Комунальне некомерційне підприємство Шепетівський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Шепетівської міської ради Хмельницької області від 11 лютого 2022 року № 14-к; поновити її на роботі на посаді медичної сестри загальної практики-сімейної медицини амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 1 КП «Комунальне некомерційне підприємство Шепетівський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Шепетівської міської ради Хмельницької області; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2022 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи. Суд першої інстанції не дослідив накази про її переведення на інші посади, а саме те, що в наказах не зазначено період, на який вона переводиться, та причини відпустки основного працівника. Суд не взяв до уваги те, що при укладенні трудового договору не була узгоджена точна дата дії строкового договору. Після закінчення відпустки основного працівника по догляду за дитиною 12 серпня 2019 року вона продовжувала працювати. В подальшому строк закінчення відпустки ОСОБА_2 змінювався, а строковий трудовий договір з нею не продовжувався.

КП «КНП Шепетівський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Шепетівської міської ради Хмельницької області у відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Вважає, що укладення з позивачкою строкового трудового договору підтверджується наданими документами.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу не визнав.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що на підставі наказу директора КП «КНП Шепетівський Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 02.01.2013 № 2-к ОСОБА_1 на підставі її заяви від 25.12.2012 прийнята на посаду сестри медичної з фізіотерапії з 01.01.2013 шляхом переводу з Шепетівської центральної районної лікарні (а.с. 29-30).

Згідно з наказом в.о. головного лікаря Шепетівського Центру ПМСД № 96-в від 19.10.2016 (параграф 4) сестрі медичній ЗПСМ амбулаторії ЗПСМ № 1 ОСОБА_2 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.10.2016 по 12.08.2019 на підставі її особистої заяви від 18.10.2016 (а.с. 60-61).

11.08.2017 позивачка подала заяву про переведення її на посаду сестри медичної ЗПСМ амбулаторії ЗПСМ № 1 з 11.09.2017 тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною сестри медичної ЗПСМ ОСОБА_2 (а.с. 31).

Відповідно до наказу № 51-к від 16.08.2017 ОСОБА_1 з 11.09.2017 була переведена на посаду сестри медичної загальної практики-сімейної медицини амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 1 тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною сестри медичної ЗПСМ АЗПСМ № 1 ОСОБА_2 (а.с. 32).

З 04.01.2019 за заявою позивачки вона була переведена на посаду сестри медичної загальної практики-сімейної медицини амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 7 (а.с. 34).

30.01.2019 ОСОБА_1 подала заяву про переведення її на посаду сестри медичної ЗПСМ АЗПСМ № 1 тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною сестри медичної ЗПСМ АЗПСМ № 1 ОСОБА_2 з 01.02.2019 (а.с. 35).

На підставі заяви був виданий наказ № 13-к, відповідно до якого ОСОБА_1 переведена на посаду сестри медичної загальної практики- сімейної медицини амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 1 тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною сестри медичної ЗПСМ АЗПСМ № 1 ОСОБА_2 . З позивачки знято виконання обов`язків старшої сестри медичної АЗПСМ № 7 та індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 36).

12.08.2019, 30.01.2020, 08.02.2021 ОСОБА_2 зверталася до відповідача із заявами про надання їй відпустки без збереження заробітної плати до досягнення дитиною 3,6 років, 4,6 років, 5,6 років до 12.02.2022, на підставі яких були видані відповідні накази (а.с. 62, 65, 66, 68, 69, 71).

Згідно з наказом № 14-к від 11.02.2022 сестрі медичній загальної практики-сімейної медицини амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 1 ОСОБА_2 дозволено приступити до роботи з 13.02.2022 після закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку 5 років 6 місяців (а.с. 38).

11.02.2022 відповідно до наказу № 14-к ОСОБА_1 звільнена з посади на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору та виходом основного працівника (а.с. 6).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував безпідставністю позовних вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Це право забезпечується обов`язком держави створювати громадянам умови для повного його здійснення, гарантувати рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовувати програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина 1 статті 21 КЗпП України).

Відповідно до частини 2 статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Дослідженими судом доказами (копії заяв, наказів) підтверджено, що 16 серпня 2017 року ОСОБА_1 була переведена з постійного місця роботи на посаду сестри медичної загальної практики-сімейної медицини амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 1 тимчасово на період відпустки працівника ОСОБА_2 03 січня 2019 року з позивачкою був укладений трудовий договір на невизначений строк. Проте 30 січня 2019 року за ініціативою ОСОБА_1 з нею знову був укладений строковий трудовий договір (на період відпустки ОСОБА_2 ).

Ініціюючи щоразу переведення на посаду сестри медичної загальної практики-сімейної медицини амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 1 тимчасово на період відпустки ОСОБА_2 позивачка розуміла, що з нею укладається строковий трудовий договір, термін дії якого визначався періодом відпустки основного працівника.

Тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору 11 лютого 2022 року, коли надійшла заява ОСОБА_2 про допущення її до виконання своїх посадових обов`язків, ОСОБА_1 правомірно була звільнена з роботи за пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду.

Неодноразове укладення трудового договору з позивачкою у межах терміну перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною за обставинами справи не можна розцінювати як укладання трудового договору на невизначений строк.

За змістом статті 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у трудовій книжці відомостей про основного працівника, на місце якого проводилося переведення, його посади, періоду та причини його відсутності, як на підставу для задоволення позовних вимог, не заслуговує на увагу.

Трудова книжка ОСОБА_1 заповнена згідно з вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту України від 29 липня 1993 року № 58.

У зв`язку з наведеним вище апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно слушними є аргументи щодо законності та обґрунтованості судового рішення, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта