Провадження №2/359/1041/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Бохана О.Г., Мостової М.І.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Первинна профспілкова організація працівників авіакомпанії «Украерорух», Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

1. Зміст доводів пред`явленого позову.

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі Украерорух) № 412/о від 13 квітня 2020 року його було звільнено з посади помічника директора авіакомпанії «Украерорух» з 14 квітня 2020 року на підставі п.1 ст.40 КзПП України. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 24 травня 2021 року було визнано незаконним та скасовано цей наказ Украероруху та поновлено позивача на попередній посаді. Вказане рішення було виконано відповідачем та поновлено позивача на посаді помічника директора авіакомпанії «Украерорух». В подальшому позивачем було подано декілька заяв на переведення, і 25 серпня 2021 року наказом №899/о його було звільнено з посади помічника директора та за його заявою переведено до відокремленого структурного підрозділу "Центр авіаційної підготовки та сертифікації" Украероруху (далі ВСП "ЦАПС" Украероруху) на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, 26 серпня 2021 року наказом №70-к позивача було прийнято на посаду провідного інженера відділу підготовки льотного складу до ВСП "ЦАПС" Украероруху. 19 жовтня 2021 року Київським апеляційним судом було скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду від 24.05.2021 та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 25 жовтня 2021 року наказом №84-к позивача було звільнено з роботи, скасовано наказ про прийняття на роботу від 26.08.2021. ОСОБА_2 є заступником голови профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украерорух» (далі ППО ПАКУ), тому відповідач при звільненні мав звернутись до цієї профспілки та до вище стоячого виборного органу, щоб отримати згоду на його звільнення, однак не зробив цього. Таке звільнення було протиправним, тому відповідач має сплатити позивачу середній заробіток. Також позивачу було завдано моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. Тому позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ Украероруху № 84-к від 25.10.2021 про звільнення ОСОБА_2 з посади провідного інженера відділу підготовки льотного складу ВСП "ЦАПС" Украероруху; поновити ОСОБА_2 на вказаній посаді з 25.10.2021; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на вказаній посаді та стягнення з Украероруху середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2 за один місяць; стягнути з Украероруху на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 25.10.2021 року до винесення рішення по справі; стягнути з Украероруху на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.; стягнути з Украероруху на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 25 000,00 грн. - витрати на правову допомогу та 908,00 грн. - судового збору та 2 270,00 грн. - судового збору.

15 лютого 2022 року представник позивача ОСОБА_1 подала до суду заяву про відмову ОСОБА_2 від частини позовних вимог, а саме щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді провідного інженера відділу підготовки льотного складу ВСП "ЦАПС" Украероруху; скасування наказу Украероруху № 84-к від 25.10.2021 «Про звільнення»; допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення з Украероруху середнього заробітку за один місяць. Зазначила, що 26 січня 2022 року Верховний Суд прийняв постанову, якою скасував постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року та залишив в силі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 24 травня 2021 року. 7 лютого 2022 року наказом Украероруху було скасовано наказ №84-к про звільнення позивача та поновлено ОСОБА_2 на посаді провідного інженера відділу підготовки льотного складу ВСП "ЦАПС" Украероруху. Однак позивачу не було сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за 73 дні за період з 26 жовтня 2021 року по 8 лютого 2022 року за ставкою 0,75 у розмірі 102863,2 грн. Також позивач просив стягнути моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн та понесені ним судові витрати.

2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 15 листопада 2021 року (а.с.146 т.1) було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

14 грудня 2021 року на адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача заперечив проти задоволення позову, зазначив, що звільнення було законне, проведене на виконання рішення суду. Зазначив, що позивач не надав доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди, а саме: наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, доказів того, що звільнення позивача на підставі наказу Украероруху призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то заявлені витрати у розмірі 25000 грн є неспівмірними з позовними вимогами, у задоволенні позову слід відмовити.

14 грудня 2021 року надійшли пояснення від первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украерорух» (а.с.164-168 т.1), в яких ППО ПАКУ зазначило про незаконність звільнення ОСОБА_2 та просило позов задовольнити.

6 січня 2022 року надійшли пояснення від Всеукраїнської профспілки «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України» (а.с.202-205), в яких представник профспілки просив позов ОСОБА_2 задовольнити у зв`язку з незаконністю його звільнення.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 січня 2022 року (а.с.240-241 т.1) було запитано у ППО ПАКУ та Всеукраїнської профспілки «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України» згоду на звільнення ОСОБА_2 , провадження у справі зупинено.

У зв`язку з отриманням рішень профспілок про відмову в наданні згоди на звільнення позивача (а.с.243-245 т.1, 246а-249а т.1) ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 лютого 2022 року (а.с.1 т.2) було поновлено провадження у справі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 лютого 2022 року (а.с.11-12 т.2) було прийнято відмову ОСОБА_2 від позовних вимог щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді провідного інженера відділу підготовки льотного складу ВСП "ЦАПС" Украероруху з 25.10.2021; визнання незаконним та скасування наказу Украероруху № 84-к від 25.10.2021 про звільнення ОСОБА_2 з цієї посади; допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення з Украероруху середнього заробітку за один місяць та закрито провадження у справі №359/11105/21 в цій частині позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Зазначає, що обрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суду належить провести з урахуванням ставки 0,75 норми тривалості робочого часу, стягнення провести з 26 жовтня 2021 року по 8 лютого 2022 року за інформацією з довідки, наданою відповідачем, де середньоденний заробіток визначено у розмірі 1878,78 грн., а саме у розмірі 102 863,2 грн з розрахунку 1878,78*73*0,75.

Представники відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просять стягнути середній заробіток з розрахунку 0,75 норми тривалості робочого часу у жовтні 2021 року, оскільки на підприємстві існувало окреме доручення щодо встановлення такої норми, у листопаді - грудні 2021 року стягнути позивачу заробіток з розрахунку 0,5 норми, яка існувала цілий 2021 рік у відповідача, та з січня 2022 року за ставкою 0,75 норми, так як така норма була встановлена наказом по усьому підприємству на 2022 рік. Також просять відмовити у стягненні моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю вимог позивача та зменшити розмір понесених ним витрат на правничу допомогу, тому що їх розмір не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, крім того адвокат не брала участь в усіх засіданнях по справі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час засідань.

3.Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 24 травня 2021 року було визнано незаконним та скасовано наказ Украероруху № 412/о від 13 квітня 2020 року, яким ОСОБА_2 було звільнено з посади помічника директора авіакомпанії «Украерорух» з 14 квітня 2020 року на підставі п. 1ст. 40 КзПП України, ОСОБА_2 було поновлено на попередній посаді. Наказом Украероруху № 580/о від 25 травня 2021 року (а.с.94 т.1) враховуючи рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2021 року у справі №359/3507/20 ОСОБА_2 було поновлено на посаді помічника директора авіакомпанії «Украерорух».

Наказом Украероруху № 899/о від 25 серпня 2021 року (а.с.95 т.1) ОСОБА_2 було звільнено з посади помічника директора авіакомпанії «Украерорух» за його заявою та переведено до ВСП "ЦАПС" Украероруху на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України.

Наказом ВСП "ЦАПС" Украероруху № 70-к від 26 серпня 2021 року (а.с.121 т.2) з 27 серпня 2021 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду провідного інженера відділу підготовки льотного складу до "ЦАПС" Украероруху з посадовим окладом 17495 грн на місяць.

Постановою Київського апеляційного суду по справі № 359/3507/20 від 19 жовтня 2021 року (а.с.97-98 т.1) було задоволено апеляційну скаргу Украероруху, рішення Бориспільського міськрайонного суду від 24 травня 2021 року скасовано, та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Наказом Украероруху № 84-к від 25 жовтня 2021 року (а.с.96 т.1) на виконання вищевказаної постанови суду було скасовано наказ ВСП "ЦАПС" Украероруху від 26.08.2021 №70-к про прийняття на роботу ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі № 359/3507/20 (а.с.25-42 т.2) було скасовано Постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду від 24 травня 2021 року залишено в силі.

Наказом ВСП "ЦАПС" Украероруху № 4/о від 4 лютого 2022 року (а.с.19, 92 т.2) було скасовано наказ ВСП "ЦАПС" Украероруху від 25.10.2021 №84-к «Про звільнення», зазначено, що є чинним наказ ВСП "ЦАПС" Украероруху № 70-к від 26 серпня 2021 року «Про прийняття на роботу ОСОБА_2 » на посаду провідного інженера відділу підготовки льотного складу ВСП «ЦАПС» Украероруху. ОСОБА_2 було встановлено режим роботи неповного робочого часу 0,5 норми тривалості робочого часу з 26 жовтня по 31 грудня 2021 року відповідно до наказу Украероруху від 28.10.2020 №1041 «Про режим неповного робочого час». Також ОСОБА_2 встановлено режим роботи неповного робочого часу 0,75 норми тривалості робочого часу з 1 січня 2022 року відповідно до наказу Украероруху від 11.10.2021 №655 «Про режим неповного робочого час». З наказом позивач ознайомлений 9 лютого 2022 року.

ОСОБА_2 є членом виборного профспілкового органу підприємства, а саме з 9 грудня 2019 року є заступником голови профспілкового комітету ППО ПАКУ, що підтверджується протоколом зборів ППО ПАКУ № 12 від 09.12.2019 року (а.с.114-115 т.1).

Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи, регулюються Главою 7 «Оплата праці» КЗпП України.

4. Норми матеріального права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до пункту восьмого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом касаційної інстанції у Постанові Верховного Суду від 21 червня 2018 року по справі №592/5721/17 (провадження № 61-33414св18) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні було вирахувано у відповідності з графіком підприємства. Так, наказом генерального директора ПАТ «Сумське НВО» № 75 від 21 березня 2014 року встановлено з 26 травня 2014 року для всіх працівників підприємства неповну робочу неділю з наступним режимом роботи, а саме, триденну робочу неділю, з наступними робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Тобто, на підприємстві діяв неповний триденний робочий тиждень, установлений наказом від 26 травня 2014 року № 75. Триденний робочий тиждень, який діяв у тому числі і для позивача протягом травня 2017 року - липня 2017 року, був установлений у зв`язку із виробничою необхідністю, за згодою з конкретними працівниками. Таким чином, ураховуючи те, що сумарне число робочих днів за період з 27 квітня 2017 року до 24 липня 2017 року, згідно з графіком роботи підприємства, встановленого наказом від 21 березня 2014 року № 75 становить 32 робочих дні, апеляційний суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 11 322 грн. 84 коп.

Згідно з ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2021 року у справі № 127/937/17 (провадження № 61-10602св21).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 264/1908/14-ц (провадження № 61-14513св20).

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

а) щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Встановлено, що у період з 26 жовтня 2021 року по 8 лютого 2022 року позивач перебував у вимушеному прогулі і на його користь підлягає стягненню середній заробіток за цей час.

Наказом Украероруху №1041 від 28.10.2020 (а.с.65 т.2) всім працівникам Украероруху з 1 січня 2021 року змінено істотні умови праці, а саме встановлено неповний робочий час 0,5 норми тривалості робочого часу, затвердженої на 2021 рік.

На підставі наказу ВСП "ЦАПС" Украероруху №71-к від 28 серпня 2021 року (а.с.83 т.2) ОСОБА_2 , провідному інженеру відділу підготовки льотного складу, за його згодою (а.с.84 т2.) з 27 серпня 2021 року було встановлено режим неповного робочого часу, а саме 0,5 норми тривалості робочого часу.

Наказом Украероруху №655 від 11.10.2021 (а.с.85 т.2) всім працівникам Украероруху з 1 січня 2022 року змінено істотні умови праці, а саме встановлено неповний робочий час 0,75 норми тривалості робочого часу, затвердженої на 2022 рік.

У матеріалах справи відсутній наказ про переведення ОСОБА_2 на 0,75 норми тривалості робочого часу, починаючи з жовтня 2021 року по грудень 2021 року. Однак, і позивачем і відповідачем суду було надано окреме доручення т.в.о. директора Украероруху С.Перевезенцева №50 від 24 вересня 2021 року «Про тимчасове збільшення норми робочого часу у жовтні 2021 року» (а.с.17, 103 т.2). Відповідно до п.1 даного доручення керівникам усіх структурних підрозділів було доручено переглянути графіки виходу на роботу на жовтень 2021 року. Зі змісту внутрішнього графіку виходу на роботу працівників ВСП "ЦАПС" Украероруху за жовтень 2021 року (а.с.16 т.2) вбачається, що ОСОБА_2 на жовтень 2021 року був встановлений графік з урахуванням 0,75 норми тривалості робочого часу, і за цим графіком 26, 27, 28 жовтня 2021 року у нього мали би бути робочими днями.

Доказів існування іншої норми тривалості робочого часу, ніж встановленої наказом Украероруху №1041 від 28.10.2020, а саме 0,5 норми тривалості робочого часу, затвердженої на 2021 рік, сторонами суду не було надано, а тому суд обраховує у листопаді та у грудні 2021 року по 11 робочих днів (22 робочих дні * 0,5).

У січні 2022 року суд обраховує кількість робочих днів з розрахунку 0,75 норми тривалості робочого часу 14,25 днів (19 робочих днів * 0,75), і за період з 1 по 8 лютого 2022 року 4,5 днів (6 робочих днів * 0,75).

Таким чином сумарне число робочих днів з 26 жовтня 2021 року по 8 лютого 2022 року становить 43,75 днів (3+11+11+14,25+4,5).

У матеріалах справи є три довідки щодо розміру доходу ОСОБА_2 . Так, у довідці ВСП "ЦАПС" Украероруху вих.№36 від 26.10.2021 (а.с.112 т.1) зазначений нарахований дохід позивача за період з серпня 2021 року по жовтень 2021 року, без обрахування середньоденної зарплати. У довідці №43-22-Н78 від 8 листопада 2021 року (а.с.14 т.2) зазначено про середню заробітну плату ОСОБА_2 за три місяці, без зазначення його посади, і обраховано середньоденний заробіток у розмірі 1878,78 грн.

З довідки №38 від 14 лютого 2022 року (а.с.43 т.2) вбачається, що ОСОБА_2 обрахований середньоденний заробіток за серпень та вересень 2021 року на посаді провідного інженера, і цей розмір складає 1183,31 грн. Суд вважає за необхідне взяти розмір середньоденного заробітку саме з цієї довідки, оскільки обрахування відбулось за зайняту позивачем посаду, і не погодитись з обрахунком позивача, який в основу брав більший розмір середньоденного заробітку. Так, зі змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.27-39 т.1) вбачається, що до неї внесено запис під №32 від 25.08.2021 про звільнення позивача з посади помічника директора авіакомпанії «Украерорух» у порядку п.5 ст.36 КзпП України, та запис під №33 від 27.08.2021 про прийняття його на посаду провідного інженера ВСП "ЦАПС" Украероруху. А відтак позивача було переведено до іншої організації, і обрахунок розміру середньоденного заробітку належить провести починаючи з дня початку роботи у ВСП "ЦАПС" Украероруху, і саме такий спосіб обрахунку відображено у довідці №38 від 14 лютого 2022 року.

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 51769 гривень 81 копійка (1183,31 * 43,75).

З огляду на це, суд вважає, що з Украероруху на користь ОСОБА_2 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51769 гривень 81 копійка. Підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в більшому розмірі відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги слід відмовити.

б) щодо стягнення моральної шкоди.

Чинним трудовим, ані цивільним процесуальним законодавством не передбачена презумпція автоматичного заподіяння працівнику моральної шкоди у разі порушення його права на працю. Аналіз змісту речення «відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться виключно у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань», що міститься в диспозиції ч.1 ст.237-1 КЗпП України, переконливо свідчить про те, що позивач зобов`язаний довести заподіяння йому моральної шкоди.

На підтвердження понесення позивачем моральної шкоди ним було надано копію договору оренди житлового приміщення від 12 лютого 2018 року (а.с.99-101 т.1) щодо оренди ним та його родиною квартири за 6000 грн щомісячно; копію договору №00646-пп про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 16 липня 2021 року (а.с.102-105 т.1) університетом "Україна" ОСОБА_5 , сину позивача, вартістю 41600 грн за період з 01.09.2021 по 28.02.2023; квитанцію про оплату позивачем 24700 грн за навчання ОСОБА_5 (а.с.110 т.1); довідку від 26.11.2014 про взяття ОСОБА_2 на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.113 т.1).

Однак вказані докази не підтверджують того, що порушення права на працю призвели до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації його життя. Статус внутрішньо переміщеної особи та необхідність оренди житла виникли у позивача набагато раніше, ніж ті обставини, що стали підставою для звернення ОСОБА_2 до суду. Сплата позивачем за навчання свого сина також не може бути доказом понесення ним моральної шкоди. Інших доказів ОСОБА_2 всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України не подав. Ця обставина свідчить про те, що позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди.

З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з Украероруху на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20000 гривень відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_2 належить відмовити.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Встановлено, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн за вимогу щодо стягнення середнього заробітку та 2270,00 гривень за вимогу про стягнення моральної шкоди. Вказані обставини підтверджуються квитанціями від 8 листопада 2021 року (а.с.7, 7а т.1). У задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди позивачу було відмовлено, водночас вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволена частково, а саме на 50,33 % (51769, 81 ? 100% / 102863,2). З огляду на це, з Украероруху на користь ОСОБА_2 слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 457 гривень 00 копійок (908 / 100% ? 50,33%).

29 жовтня 2021 року між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «ЮРІКС ЛІГАЛ» був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги (а.с.13-17 т.1). Для надання юридичної допомоги клієнту АО «ЮРІКС ЛІГАЛ» призначає адвоката Клименко К.О. та ОСОБА_6 (п.1.4 договору).

Як вбачається з п. 4.1.,4.2 договору розмір гонорару за правову допомогу складає 25000,00 грн, 5000,00 грн авансовий платіж, оплата здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку, 20000,00 грн після отримання коштів за рішенням суду, що набрало законної сили.

Додаткова угода №1 до договору від 29 жовтня 2021 року (а.с.18-20 т.1) містить інформацію про перелік та вартість послуг, які надаються АО «ЮРІКС ЛІГАЛ» ОСОБА_2 . Зазначено, що всього надається послуг у першій інстанції, які складаються з: підготовка та подання позовної заяви 3000 грн, підготовка та подання відповіді на відзив 2000 грн, участь у судових засіданнях 5000 грн, на загальну суму 10000,00 грн. Послуги у суді апеляційної інстанції на суму 15000 грн.

На виконання договору ОСОБА_2 сплатив на рахунок АО «ЮРІКС ЛІГАЛ» кошти у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 29 жовтня 2021 року (а.с.21 т.1). Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №904/4507/18 від 12 травня 2020 року «гонорар успіху» адвоката було визначено як «витрату з відкладальною умовою» та визнано, що гонорар успіху може бути включений до списку витрат, які підлягають відшкодуванню.

Так, сторонами згідно з умовами договором про надання правової (правничої) допомоги від 29 жовтня 2021 року та додаткової угоди до нього було погоджено надання адвокатами послуг позивачу у суді першої інстанції на 10000,00 гривень. Позивач просив стягнути на його користь 102863,2 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 20000,00 грн моральної шкоди, а всього на загальну суму 122863,2 грн. Позов ОСОБА_2 задоволений частково, а саме на 42,14 % (51769, 81 ? 100% / 122863,2). З огляду на це, з урахуванням вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, з Украероруху на користь ОСОБА_2 слід примусово стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4214 гривень 00 копійок (10 000 / 100% ? 42,14%).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.ст.263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Первинна профспілкова організація працівників авіакомпанії «Украерорух», Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_2 51769 гривень 81 копійку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26 жовтня 2021 року по 8 лютого 2022 року.

У задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в більшому розмірі та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 457 гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4214 гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня проголошення судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта