Справа № 639/2462/22
Провадження № 2-з/639/64/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі №639/2462/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Володимир Вікторович, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, та визнання пов`язаного із предметом спору договору про визначення часток не вчиненим (неукладеним), -

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Дроздова В.І., звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., ОСОБА_4 в якому просить суд визнати пов`язаним і предметом спору договір від 13 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визначення часток у праві власності на нежитлове приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., номер в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій 4063, не вчиненим (неукладеним);

визнати недійсним (не вчиненим (неукладеним) у разі підтвердження відсутності державної реєстрації прав) договір про виділ нерухомого майна зі складу майна подружжя, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В. 13 вересня 2019 року серія та номер: 4066.;

Скасувати державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснену за ОСОБА_2 від 13 вересня 2019 року.

Витребувати майноз чужого незаконного володіння ОСОБА_3 .

Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснену за ОСОБА_3 від 15жовтня 2019 року. Крім того стягунти з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Разом з позовом представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій остання просить суд заборонити відчуження :

- однокімнатної квартири реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33677289 від 15 жовтня 2019 року,

- однокімнатної квартири реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 загальною площею 40,6 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33677750 від 15 жовтня 2019 року,

- нежитлового приміщення, цокольного поверху №08-010, 013, 017-019, у житловому будинку літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна загальною площею 91,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33678595 від 15 жовтня 2019 року,

- нежитлового приміщення, цокольного поверху №03, 04, 05, 06, 07, 020, в літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 загальною площею 102,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33678359 від 15жовтня 2019 року,

- нежитлового приміщення, цокольного поверху №0-12, 0-12а в літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 загальною площею 36,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33678092 від 15 жовтня 2019 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що заявниця та ОСОБА_2 з 14 лютого 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Жовтневого районного суду від 18 травня 2020 року.

За час цього шлюбу подружжям у спільну сумісну власність було набуте наступне майно:

- однокімнатної квартири реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира придбалась за договором купівлі-продажу від 21 березня 2009 року.

- однокімнатної квартири реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 загальною площею 40,6 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира придбалась за договором купівлі-продажу від 02 липня 2009 року.

- нежитлового приміщення, цокольного поверху №08-010, 013, 017-019, у житловому будинку літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна загальною площею 91,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане приміщення придбалось за договором купівлі-продажу від 26 травня 2014 року у спільну супісну власність, суб?єктамі якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також ОСОБА_4 ,

- Ѕ частка нежитлового приміщення, цокольного поверху №03, 04, 05, 06, 07, 020, в літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 загальною площею 102,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , Вказане приміщення придбалось за договором купівлі-продажу від 22 квітня 2016 року,,

-1/2 частка нежитлового приміщення, цокольного поверху №0-12, 0-12а в літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 загальною площею 36,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане приміщення придбалось за договором купівлі-продажу від 27 липня 2015 року.

13 вересня 2019 року між заявником та ОСОБА_2 був укладений договір «Про виділ нерухомого майна зі складу майна подружжя», за наслідками якого все перелічене нерухоме майно перейшло в особисту приватну власність ОСОБА_2 .

Заявник вказує, що вищевказаний договір від 13 вересня 2019 року є недійсним з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України, ч. 1 ст. 203 ЦК України та 230 ЦК України.

15 жовтня 2019 року все перелічене майно вище ОСОБА_2 подарував своїй сестрі ОСОБА_3 за договорами дарування від 15 жовтня 2019 року.

Крім того, на момент укладення оспорюваного договору від 13 вересня 2019 року, ОСОБА_2 приховав від заявника ОСОБА_1 факт укладення ним з ОСОБА_4 у цей же день договору про визначення часток у праві власності на нежитлове приміщення цокольного поверху № 08-010,013, 017-019, у житловому будинку літ. «А-10», і визначено розмір часток у цій власності по Ѕ за кожним з них, тобто за ОСОБА_2 і ОСОБА_4 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2022 року договір від 13 вересня 2019 року про визначення часток визнано недійсним.

З огляду на те, що ОСОБА_3 нерухоме майно може бути відчужено іншій особі, та заявник не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за її позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 02 вересня 2022 року заявлено самовідвід за заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі №639/2462/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Володимир Вікторович, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування нерухомого майназ чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, та визнання пов`язаного із предметом спору договору про визначення часток не вчиненим (неукладеним).

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі №639/2462/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Володимир Вікторович, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування нерухомого майназ чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, та визнання пов`язаного із предметом спору договору про визначення часток не вчиненим (неукладеним) - передано до канцелярії суду для визначення судді в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

05 вересня 2022 року вищевказана заява надійшла в провадження судді Труханович В.В.

06 вересня 2022 року від ОСОБА_1 надійшли доповнення до заяви про забезпечення позову, в яких остання зазначила, що нерухоме майно, яке є предметом спору, вже було відчужено ОСОБА_2 фактично одразу ж після укладення оспорюваного правочину, що обумовило звернення до ОСОБА_2 із похідною вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння. Та отже є реальна загроза подальшого відчуження майна іншими особами, що зробить фактично неможливим виконання судового рішення в рамках заявлених позовних вимог.

Заявник просила задовольнити заяву про забезпечення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу положень статті 149 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Тобто, за замістом частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звернувся позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Системний аналіз положень статей 149 та 150 Цивільного процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Виконання рішення у даному випадку слід розуміти не лише як стадію, яка має місце у судових рішеннях про присудження (та яка передбачає можливість застосування заходів державного примусу), але і більш широкому значенні, як таке правове положення сторін, за яких судом вирішено спір шляхом усунення невизначеності у правовідносинах між сторонами, зокрема, шляхом визнання права або його відсутності, та судом здійснено ефективний захист порушених прав, який в тому числі полягає у запобіганні подальшому порушенню прав та необхідності застосовувати додаткові заходи захисту.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, заявниця та ОСОБА_2 з 14 лютого 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Жовтневого районного суду від 18 травня 2020 року (а.с. 45-48).

За час цього шлюбу подружжям у спільну сумісну власність було набуте наступне майно:

- однокімнатної квартири реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира придбалась за договором купівлі-продажу від 21 березня 2009 року.

- однокімнатної квартири реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 загальною площею 40,6 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира придбалась за договором купівлі-продажу від 02 липня 2009 року.

- нежитлового приміщення, цокольного поверху №08-010, 013, 017-019, у житловому будинку літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна загальною площею 91,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане приміщення придбалось за договором купівлі-продажу від 26 травня 2014 року у спільну супісну власність, суб?єктамі якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також ОСОБА_4 ,

- Ѕ частка нежитлового приміщення, цокольного поверху №03, 04, 05, 06, 07, 020, в літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 загальною площею 102,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , Вказане приміщення придбалось за договором купівлі-продажу від 22 квітня 2016 року,,

-1/2 частка нежитлового приміщення, цокольного поверху №0-12, 0-12а в літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 загальною площею 36,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане приміщення придбалось за договором купівлі-продажу від 27 липня 2015 року.

13 вересня 2019 року між заявником та ОСОБА_2 був укладений договір «Про виділ нерухомого майна зі складу майна подружжя», за наслідками якого все перелічене нерухоме майно перейшло в особисту приватну власність ОСОБА_2 .

Заявник вказує, що вищевказаний договір від 13 вересня 2019 року є недійсним з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України, ч. 1 ст. 203 ЦК України та 230 ЦК України.

15 жовтня 2019 року все перелічене майно вище ОСОБА_2 подарував своїй сестрі ОСОБА_3 за договорами дарування від 15 жовтня 2019 року (а.с. 50-60).

Крім того, на момент укладення оспорюваного договору від 13 вересня 2019 року, ОСОБА_2 приховав від заявника ОСОБА_1 факт укладення ним з ОСОБА_4 у цей же день договору про визначення часток у праві власності на нежитлове приміщення цокольного поверху № 08-010,013, 017-019, у житловому будинку літ. «А-10», і визначено розмір часток у цій власності по Ѕ за кожним з них, тобто за ОСОБА_2 і ОСОБА_4 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2022 року договір від 13 вересня 2019 року про визначення часток визнано недійсним.

З огляду на те, що ОСОБА_3 нерухоме майно може бути відчужено іншій особі, та заявник не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за її позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Предметом спору по даному позову, який подано разом з заявою про забезпечення позову, є договір про визначення часток у спільному сумісному майні, а також існує спір щодо спільного майна подружжя.

Звернення заявника до суду з заявою про забезпечення позову направлено на усунення несприятливих наслідків для неї, пов`язаних із вчиненням можливих правочинів, спрямованих на позбавлення в майбутньому її законних майнових та немайнових прав.

З огляду на те, що між сторонами дійсно виник спір щодо визначення часток у спільному сумісному майні, а також існує спір щодо спільного майна подружжя, а також враховуючи той факт, що дійсно існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії по будь-якій реєстрації нерухомого майна та по відчуженню в будь-який спосіб об`єктів нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , а саме щодо:

- однокімнатну квартиру реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33677289 від 15 жовтня 2019 року,

- однокімнатну квартиру реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 загальною площею 40,6 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33677750 від 15 жовтня 2019 року,

- нежитлове приміщення, цокольного поверху №08-010, 013, 017-019, у житловому будинку літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна загальною площею 91,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33678595 від 15 жовтня 2019 року,

- нежитлове приміщення, цокольного поверху №03, 04, 05, 06, 07, 020, в літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 загальною площею 102,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33678359 від 15жовтня 2019 року,

- нежитлове приміщення, цокольного поверху №0-12, 0-12а в літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 загальною площею 36,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33678092 від 15 жовтня 2019 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі №639/2462/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Володимир Вікторович, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, та визнання пов`язаного із предметом спору договору про визначення часток не вчиненим (неукладеним) підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153, 159 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі №639/2462/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Володимир Вікторович, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, та визнання пов`язаного із предметом спору договору про визначення часток не вчиненим (неукладеним) задовольнити.

Заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії по будь-якій реєстрації нерухомого майна та по відчуженню в будь-який спосіб об`єктів нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , а саме щодо:

- однокімнатної квартири реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33677289 від 15 жовтня 2019 року,

- однокімнатної квартири реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 загальною площею 40,6 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33677750 від 15 жовтня 2019 року,

- нежитлового приміщення, цокольного поверху №08-010, 013, 017-019, у житловому будинку літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна загальною площею 91,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33678595 від 15 жовтня 2019 року,

- нежитлового приміщення, цокольного поверху №03, 04, 05, 06, 07, 020, в літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 загальною площею 102,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33678359 від 15жовтня 2019 року,

- нежитлового приміщення, цокольного поверху №0-12, 0-12а в літ. «А-10», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 загальною площею 36,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про право власності: 33678092 від 15 жовтня 2019 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 07.09.2022.

Строк пред`явлення до виконання три роки.

Суддя В.В. Труханович