Справа № 604/1431/21
Провадження № 2/604/126/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

19 серпня 2022 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Підволочиську заяву ОСОБА_1 до Скалатської об`єднаної територіальної громади Скалатська міська рада) про ухвалення додаткового рішення щодо визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до Скалатської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 67,0 кв.м, та житловою площею 36,8 кв.м, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просить ухвалити додаткове рішення у цій справі щодо визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 67,0 кв.м, та житловою площею 36,8 кв.м, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, за нею як за членом колгоспного двору, так як в позові ця вимога була заявлена, однак судом не вирішена.

В судове засідання учасники судового розгляду не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття осіб у судове засідання, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося.

Вивчивши заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

30 вересня 1991 року Колодіївською сільською Радою народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, на підставі рішення виконкому Колодіївської сільської Ради народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області від 24 вересня 1991 року за №52 на житловий будинок, що знаходиться за АДРЕСА_1 , який належить колгоспному двору і складається з 2-х членів.

По документах архівного фонду «Колодіївська сільська рада» у господарських книгах села Колодіївка станом на 1991 рік значиться господарство, яке складається з 2-х членів, головою якого є гр. ОСОБА_2 , разом з яким проживала ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка вибула 21 серпня 1991 року, що підтверджується архівною довідкою, виданою 02 грудня 2021 року архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області за №877.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 20 грудня 1995 року зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору та збереглося після припинення існування колгоспного двору, мають ті члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в цьому майні. Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток всіх його членів.

Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належало по 1/2 частці будинковолодіння (кожному) АДРЕСА_1 , загальною площею 67,0 кв.м, та житловою площею 36,8 кв.м, як членам колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору свої частки вони не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України пункту 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності» - Судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності на 1/2 частку майна, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення зави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 9, 10, 77, 79, 80, 89, 200, 211, 247, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 346, 392 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 до Скалатської об`єднаної територіальної громади Скалатська міська рада) про ухвалення додаткового рішення щодо визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 67,0 кв.м, та житловою площею 36,8 кв.м, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, як за членом колгоспного двору.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Підволочиський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сидорак Г.Б.