Справа № 369/2256/20
Провадження № 2/369/321/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Мінєєвій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар Валентини Миколаївни про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.08.1989 року між ОСОБА_3 (батьком) та ним укладено договір дарування 4/5 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 02.07.2004 року на ім`я позивача було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 063650 на земельну ділянку площею 0,0614 га з кадастровим номером :01:048:0008, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку. Пізніше 30.10.2009 року ОСОБА_3 подарував свою 1/5 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина щодо його майна, спадкоємцями є позивач та відповідач. 17.07.2019 року державним нотаріусом видано відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 частки вказаної земельної ділянки, ігноруючи право власності позивача на цю земельну ділянку, яке він набув за договором дарування від 24.08.1989 року та державним актом від 02.07.2004 року. Позивач також вважав, що вказане свідоцтво має бути визнано недійсним, оскільки є преюдиційні обставини, які встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2017 року, де вказано, що позивач є одним власником земельної ділянки, на якій розташований будинок. У зв`язку із цими обставинами, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1-2284, видане 17.07.2019 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. ОСОБА_2 на 3/8 частин земельної ділянки з кадастровим номером :01:048:0008, площею 0,0614 га «для будівництва та обслуговування жилого будинку», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

У судовому засіданні відповідач і представник відповідача позов не визнали і заперечували проти його задоволення.

У судове засідання відповідач державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.08.1989 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування 4/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

30.10.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_2

АДРЕСА_3 вказаного договору зазначено, що сторони домовилися, що земельна ділянка, на якій розташована частина житлового будинку, що дарується за цим договором, після отримання дарувальником необхідних документів буде відчужена на користь обдаровуваного.

Проте, доказів такого відчуження матеріали справи не містять.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.03.2016 року.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є син ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 .

До майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 була заведена спадкова справа № 138/2016.

14.11.2009 року ОСОБА_3 було складено заповіт, згідно якого все своє майно, що буде належати йому на день моєї смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповідав ОСОБА_2 , 1954 р.н..

02.07.2004 року Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів Київської області на підставі рішення 22 сесії 24 скликання Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18.12.2003 року ОСОБА_1 видано Держаний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 063650 площею 0,0614 га з кадастровим номером :01:048:0008, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, де зазначено власниками вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без виділення частки у спільній власності.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 від 15.04.2019 року вказано, що власниками земельної ділянки площею 0,0614 га з кадастровим номером :01:048:0008, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (частка у спільній власності 1/2) та ОСОБА_3 (частка у спільній власності 1/2) згідно Держаного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ № 063650.

17.07.2019 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області, держаний нотаріус Панікар В.М., ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , згідно якого спадщина, на яке видано цей заповіт, складається з 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0614 га з кадастровим номером :01:048:0008, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ № 063650, виданого 02.07.2004 року Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів Київської області на підставі рішення 22 сесії 24 скликання Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18.12.2003 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 424.

Це свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки спадщини, що становить 3/8 частки вказаної вище земельної ділянки, видано ОСОБА_2 ..

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку спадщини, що становить 1/8 частку вказаної земельної ділянки, ще не видано.

Позивач ОСОБА_1 посилався на те, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2017 року по справі № 369/12116/16-ц встановлено преюдиційні обставини, які повинні бути прийняті судом.

Як вбачається із вказаного заочного рішення від 16.11.2017 року по справі № 369/12116/16-ц, то відповідач державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. не брав участі у справі.

Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд розглядає дану справу за наявними письмовими доказами, які також подані від відповідача державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. та відповідно повно, всебічно вирішує вказану справу.

Згідно ст. 15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Станом на дату укладання договору дарування від 24.08.1989 року діяли положення Земельного кодексу Української РСР в редакції від 25.10.1988 року, згідно якого вказано:

Ст. 90 На землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу.

Ст. 91 Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи не те, що станом на дату укладання договору дарування від 24.08.1989 року діяли положення Земельного кодексу Української РСР в редакції від 25.10.1988 року, за якими земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без виділення частки у спільній власності, при цьому станом на дату видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) право власності померлого ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку не було припинено.

За таких обставин, право власності позивача ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку не було порушено, у зв`язку із чим суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 90, 91 Земельного кодексу Української РСР в редакції від 25.10.1988 року, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар Валентини Миколаївни про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_4 .

Інформація про відповідача: Державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М., місце знаходження Київська обл., м. Боярка, вул. Б.Хмельницького, 113.

Суддя Ковальчук Л.М.