Номер провадження: 22-ц/813/1593/22
Справа № 521/4022/19
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши справу №521/4022/19 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна», за участю третьої особи директора товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна» Вікторова Андрія Вікторовича про зміну дати та формулювання причин звільнення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 року у складі судді Гуревського В.К., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 11 березня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що з 25 січня 2018 року була прийнята відповідачем на роботу, зауважень по роботі не мала. 15 квітня 2018 року отримала SMS-повідомлення від адміністратора відповідача про звільнення, як таке, що погоджено з дирекцією та власником кінотеатру «Родіна». 16 квітня 2018 року прибула на роботу, проте розрахунок при звільненні проведено не було, трудову книжку не видано. Заробітну плату за березень-квітень 2018 року отримала за касовим ордером 26 квітня 2018 року в сумі 1555,00 грн., 17 травня 2018 року в сумі 2135,00 грн, що менше на 50,00 грн. 14 травня 2018 року отримала лист від директора датований 26 квітня 2018 року, в якому йшлося про її невихід на роботу 24 та 25 квітня 2018 року, що розглядається як порушення трудової дисципліни. 29 травня 2018 року звернулася до суду з позовом про зобов`язання видати трудову книжку та стягнення заробітної плати за несвоєчасну видачу трудової книжки, відшкодування моральної шкоди. 1 березня 2019 року отримала від відповідача лист з наказом від 6 лютого 2019 року №02 про звільнення з 7 лютого 2019 року на підставі пункту 5 статті 40 КЗпП України (не з`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд) та необхідністю з`явитися за отриманням трудової книжки. Звільнення з 7 лютого 2019 року по пункту 5 статті 40 КЗпП України є незаконним, SMS-повідомлення свідчить про її звільнення та є фактом недопущення її до виконання обов`язків по службі сервісу з 16 квітня 2018 року адміністратором ОСОБА_2 . Усі дії адміністрації щодо працівника, який не виходить на роботу або ігнорує виклики адміністрації, прописані у КЗпП України. Тому усі наступні листи відповідача про її невихід на роботу, складання графіків за її участю у денні та нічні зміни, її звільнення з 7 лютого 2019 року, які мали місце після того як виник конфлікт з приводу її звільнення та недопущення до роботи, який є предметом судового розгляду, ніякого доказового значення не мають. Дата і формулювання причин звільнення мають бути змінені. Формулювання її звільнення по пункту 5 статті 40 КЗпП України перешкоджають її працевлаштуванню.

Позивач ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача змінити дату і формулювання причини звільнення у наказі від 6 лютого 2019 року №02, вказати замість звільнення на підставі пункту 5 статті 40 КЗпП України (нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд) на звільнення з посади робітника служби сервісу з 3 квітня 2019 року на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) (а.с.1-4).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.20-21).

Відповідач ТОВ «Родіна» позов не визнав, зазначивши у відзиві, що наказом від 19 січня 2018 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду робітника служби сервісу ТОВ «Родіна», наказом від 6 лютого 2019 року ОСОБА_1 звільнена з посади на підставі пункту 5 статті 40 КЗпП України. На день подання позовної заяви з боку ОСОБА_1 будь-яких заяв про розірвання трудових відносин на адресу ТОВ «Родіна» не надходило, власником або уповноваженим ним органом ТОВ «Родіна» рішення про звільнення ОСОБА_1 прийнято 6 лютого 2019 року у зв`язку з невиходом ОСОБА_1 на роботу. Твердження ОСОБА_1 про нібито її звільнення по SMS-повідомленню адміністратором ОСОБА_2 та невидачу її трудової книжки є бездоказовим, безпідставним та спростовується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси в справі №520/6474/18. Згідно Статуту ТОВ «Родіна» приймає та звільняє з посади працівників директор товариства, відповідно до посадової інструкції в обов`язки адміністратора служби сервісу ТОВ «Родіна» не входить прийняття та звільнення з посади працівників. З 23 квітня 2018 року позивач відсутня на робочому місці, що зафіксовано у табелі обліку використання робочого часу за квітень 2018 року, актами про невихід на роботу від 24 квітня 2018 року, 25 квітня 2018 року, 14 травня 2018 року, 24 травня 2018 року за підписами трьох посадових осіб. Адміністрація товариства листами від 26 квітня 2018 року, 23 травня 2018 року, 5 вересня 2019 року зверталась до позивача з приводу не виходу на роботу у робочі дні та було запропоновано надати пояснення про підстави відсутності на роботі, повідомити строки виходу на роботу. 26 квітня 2018 року ОСОБА_1 з`явилась до бухгалтерії для отримання заробітної плати, від надання письмових пояснень про підстави не виходу на роботу відмовилась, послалась усно на хворобу дитини. В подальшому в ході розгляду іншої справи №520/6474/18 ОСОБА_1 надано листки непрацездатності. Враховуючи пояснення ОСОБА_1 про її догляд за дитиною, ТОВ «Родіна» не проводили звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України «прогул без поважних причин». Якщо позивач вважає, що її не вихід на роботу на протязі тривалого часу не має правових підстав та не підтверджено жодним документом, що є в наявності або може бути наданий на майбутнє, ТОВ «Родіна» може частково визнати її позовні вимоги та змінити формулювання причини звільнення, вказавши: «звільнити ОСОБА_1 з посади робітника служби сервісу з 7 лютого 2019 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин» (а.с.27-29).

Позивач ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, яку обґрунтувала тими ж обставинами, що й позов (а.с.73-75).

Третя особа директор товариства ОСОБА_3 надав заперечення, за змістом яких твердження ОСОБА_1 про те, що працювала в товаристві з листопада 2017 року спростовані довідкою Малиновської ДПІ ДФС України, де зазначено, що ОСОБА_1 до 25 січня 2018 року працювала в ТОВ «Хумана південь». Зазначені обставини встановлені також рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленому в справі №520/6474/18. До 6 лютого 2019 року рішення про припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем не приймалось, будь-яких заяв від позивача про звільнення і отримання трудової книжки не надходило. Згідно Статуту ТОВ «Родіна» приймає та звільняє з посади директор, а не адміністратор служби сервісу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2019 року зупинено провадження в справі №521/4022/19 до набрання законної сили рішенням в справі №520/6474/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Родіна» про зобов`язання видати трудову книжку, стягнення заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди (а.с.99-100).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року провадження в справі №521/4022/19 поновлено (а.с.112).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с.126).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.155-162).

Висновок суду мотивовано тим, що зафіксовано відсутність позивача на робочому місці з 23 квітня 2018 року, позивач не зверталася до відповідача з заявою про припинення трудових відносин. Домовленість між сторонами про застосування підстави для звільнення саме «за угодою сторін» відсутня. Звільнення ОСОБА_1 на підставі статті 36 КЗпП України «за угодою сторін» не могло відбутися з тієї причини, що не було ані згоди з боку позивача, ані згоди з боку відповідача.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.166-171).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення полягає у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Обґрунтування вимог скарги аналогічне обґрунтуванню позову та відповіді на відзив. Звернуто увагу на конфліктну ситуацію як таку, що тривала з 15 квітня 2018 року, про яку адміністрації було відомо. Вимога писати заяву про звільнення за власним бажанням була висунута адміністрацією ще 18 квітня 2018 року у вигляді психологічного тиску. Не була сплачена заробітна плата за березень-квітнень 2018 року. Надані відповідачем акти, докладні тощо не несуть доказової інформації, такі були сфабриковані, виготовлені вже після виникнення конфлікту. Суд не дослідив усі обставини та надані докази.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Наказом №1 від 19 січня 2018 року директора ТОВ «Родіна» ОСОБА_4 прийнято на посаду робітника служби сервісу ТОВ «Родіна» з 23 січня 2018 року з оплатою згідно штатного розкладу з місячним випробувальним строком (а.с.30).

Наказом №2 від 6 лютого 2019 року директора ТОВ «Родіна» ОСОБА_4 звільнено з посади робітника служби сервісу ТОВ «Родіна» з 7 лютого 2019 року на підставі пункту 5 статті 40 КЗпП України (нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд).

11 березня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про зміну дати і формулювання причини звільнення, вказаних в наказі №2 від 6 лютого 2019 року, а саме замість «звільнення ОСОБА_4 з 7 лютого 2019 року на підставі пункту 5 статті 40 КЗпП України (нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд)», вказати «звільнити ОСОБА_4 з посади робітника служби сервісу з 3 квітня 2019 року на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України).

Укладений з ОСОБА_4 трудовий договір є безстроковим (укладений на невизначений строк).

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України, такими підставами, зокрема, є:

1) угода сторін;

4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Наказом №2 від 6 лютого 2019 року ОСОБА_4 звільнено з посади робітника служби сервісу ТОВ «Родіна» з 7 лютого 2019 року на підставі пункту 5 статті 40 КЗпП України.

Отже, підставою припинення трудового договору з ОСОБА_4 стало розірвання трудового договору з ініціативи власника (статті 40 КЗпП), що відповідає передбаченій пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України підставі припинення трудового договору.

За змістом позовних вимог ОСОБА_4 бажає, щоб підстава припинення трудового договору, передбачена пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України (розірвання трудового договору за ініціативою власника по пункту 5 статті 40 КЗпП) була замінена на підставу припинення трудового договору, передбачену пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін).

Підстава припинення трудового договору, передбачена пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України, та підстава припинення трудового договору, передбачена пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України є суттєво різними підставами.

Так, припинення трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін), є можливістю припинити трудовий договір за погодженням сторін. Потреба у використанні даної підстави є передусім у сторін строкового трудового договору для його дострокового припинення. Закон не перешкоджає і тому, щоб за погодженням сторін припинялися і трудові договори, укладені на невизначений строк, проте практична потреба у цьому незначна. Працівник має право у будь-який час розірвати трудовий договір, попередивши про це власника за два тижні, якщо працівник просить про звільнення до закінчення зазначеного двотижневого строку, власник може погодитись на те, але в такому випадку звільнення провадиться за ініціативою працівника, а не за погодженням сторін.

Отже, у будь-якому випадку для припинення як строкового трудового договору, так і договору, укладеного на невизначений строк, на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України обов`язково має бути погодження сторін, тобто їх домовленість між собою про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України. Докази такої домовленості (погодження) відсутні.

Пункт 4 статті 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору шляхом розірвання його за ініціативою працівника, власника чи уповноваженого ним органу, а також за вимогою профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудового колективу органу. При звільненні з роботи на пункт 4 статті 36 КЗпП, як правило, не посилаються, оскільки цей пункт не є нормою прямої дії. Є спеціальні норми, що дозволяють вказаним суб`єктам розірвати трудовий договір чи вимагати його розірвати (статті 28, 38, 39, 40, 41 КЗпП тощо).

Положеннями частини 3 статті 235 КЗпП України визначено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Змінити формулювання причини звільнення можна тоді, коли є законна підстава для звільнення, роботодавець здійснив звільнення, але на підставі іншої норми законодавства, тобто тієї, що не відповідає обставинам звільнення, отже такої, що є незаконною, тоді сам факт звільнення є законним, але вказана роботодавцем підстава є незаконною, тому і підлягає зміні на ту, яка буде законною.

Судова практика орієнтує на те, що суд ухвалює рішення про зміну формулювання причин звільнення виключно у тих випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, за умови коли підстава, за якою звільнено працівника, є законною, а неправильним є лише формулювання причин звільнення в наказі та трудовій книжці працівника.

Стаття 40 КЗпП України є спеціальною нормою розірвання трудового договору, частина 5 даної статті передбачає випадок нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

ОСОБА_4 вважає припинення з нею трудового договору шляхом його розірвання з ініціативи ТОВ «Родіна» по пункту 5 статті 40 КЗпП України незаконним. У такому разі ОСОБА_4 мала звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі, а не з вимогою про зміну формулювання причин звільнення.

Зміна підстави припинення трудового договору із розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу по пункту 5 статті 40 КЗпП України та підставу припинення трудового договору по пункту 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) не є зміною формулювання причин звільнення у розумінні частини 3 статті 235 КЗпП України.

Правові підстави для задоволення позову відсутні, суд першої інстанції з цим визначився правильно.

Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з липня 2020 року, призначалась до розгляду в судові засідання на 22 квітня 2021 року, 30 вересня 2021 року, 25 листопада 2021 року, 24 лютого 2022 року, 14 липня 2022 року, 28 липня 2022 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконано, порядок вручення судових повісток дотримано, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпорядилися на власний розсуд; «SMS»-повідомлення «Судова повістка..», на електронну пошту «Судова повістка…» на 28 липня 2022 року отримані завчасно.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 28 липня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна», за участю третьої особи директора товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна» Вікторова Андрія Вікторовича про зміну дати та формулювання причин звільнення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 вересня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова