ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1165/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4641/22 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1 .
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2022 року заяву ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору шляхом зменшення судового збору до фактично сплаченого судового збору при подачі позову у даній цивільній справі залишено без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.07.2022 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків (а саме: позивачем не повністю сплачено судовий збір), та попереджено, що в разі не виконання ухвали суду, заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу. Розмір судового збору, який необхідно було сплатити позивачу становить 7125,90 грн. Вказану ухвалу суду отримано позивачем ОСОБА_2 18.07.2022 року, що підтверджується розпискою останньої.

На виконання ухвали суду від 06.07.2022 року про залишення позову без руху, позивачем надано квитанцію від 23.07.2022 про часткову сплату судового збору в розмірі 992,40 грн.

Отже, до даного часу недоліки позовної заяви не усунуті, ухвала залишена без виконання.

В той же час, 26.07.2022 року позивачем до суду скеровано аналогічну заяву про відстрочку сплати судового збору за подання позову до суду. Суд дійшов висновку, що дана заява не підлягає до розгляду, оскільки така заява була розглянута, та знову подана позивачем з тих самих підстав (суду не надано доказів, які б давали підстави для звільнення від сплати судового збору).

У зв`язку з невиконанням ухвали суду про залишення без руху позовної заяви, суд повернув її позивачу.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду, ОСОБА_2 , вказуючи на її незаконність, просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано те, що перша заява подана до суду позивачем про зменшення судового збору до фактично сплаченого в сумі 992,40 грн, друга заява про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення.

Також зазначає, що судом не враховано, що на її утриманні знаходяться батьки похилого віку та двоє синів, а також, що сума судового збору перевищує 5% її річного доходу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що разом з позовною заявою ОСОБА_2 подала до суду заяву про зменшення судового збору до суми 992 грн, яку мотивувала тим, що розмір судового збору у сумі 7443 грн значно перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків в 5 (днів) днів з дня отримання копії ухвали, в інакшому випадку попереджено, що позов вважатиметься неподаним та буде повернуто позивачеві.

На виконання ухвали суду від 06.07.2022 року про залишення позову без руху, позивачем надано квитанцію від 23.07.2022 про часткову сплату судового збору в розмірі 992,40 грн.

26.07.2022 року позивачем до суду скеровано заяву про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по суті.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2022 року заяву ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору шляхом зменшення судового збору до фактично сплаченого судового збору при подачі позову у даній цивільній справі залишено без задоволення. Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя повернуто позивачу.

Суд вважав, що заява від 26.07.2022 року не підлягає до розгляду, оскільки така заява була розглянута, та знову подана позивачем з тих самих підстав (суду не надано доказів, які б давали підстави для звільнення від сплати судового збору).

У пункті 8 частини першої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), заява № 28249/95, § 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»), заява № 26746/05, § 111).

Позовна заява повинна відповідати вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За змістом ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху для усунення її недоліків щодо сплати судового збору. В ухвалі відсутні мотиви відхилення доводів заяви позивача про зменшення розміру судового збору, а резолютивна частина ухвали не містить результатів її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаної ухвали ОСОБА_2 , частково сплативши судовий збір, просила суд відстрочити сплату решти розміру судового збору до ухвалення рішення по суті.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто скаржнику у зв`язку із невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

За правилами частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Колегія суддів зазначає, що положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору, суд зазначив, що вказане клопотання вже розглянуто судом та не містить належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження майнового стану позивача, який би не дозволяв їй сплатити судовий збір за подачу позовної заяви. Оскільки вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконано, її було визнано неподаною та повернуто.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком, оскільки суд першої інстанції не надав можливості особі, яка звернулася з позов, відреагувати на позицію суду щодо вирішення заявленого клопотання про відстрочення сплати судового збору, зокрема, сплатити судовий збір чи надати додаткові докази.

Також необхідно звернути увагу, що подані позивачем заяви містять різні клопотання, оскільки в заяві від 28.06.2022 року йшлося про звільнення від сплати недоплаченого судового збору, а у заяві від 26.07.2022 року про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по суті.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та одночасно визнаючи неподаною і повертаючи скаргу, суд першої інстанції неправильно застосував положення ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», статті 6 Конвенції, тим самим позбавивши особу можливості виконати вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 726/1921/16 (провадження № 61-24908св18), а також у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 686/114/16-ц (провадження № 61-16723св18), та у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 513/1344/19 (провадження № 61-10325св21).

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі.

За умови обмеження реалізації права ОСОБА_2 на подання позовної заяви до суду, ухвала не може вважатися законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа передачі на розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2022 року скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2022 року.

Судді: