Номер провадження: 22-ц/813/7297/22
Справа № 523/3478/22
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/3478/22

Номер провадження: 22-ц/813/7297/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач держава Україна, в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Бузовського В.В. 03 червня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області, на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., шляхом безспірного списання з державного бюджету України.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 04.06.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за номерами кримінальних проваджень № 0000041 та № 0000042 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 382 КК України, відносно посадових осіб ПрАТ «Одессільмаш», пов`язаних з невиконанням рішення Суворовського райсуду м. Одеси від 28.02.2003 р., рішення Європейського Суду в справах «Роженко та інші проти України» від 11.04.2013 р., «Бурмич та інші проти України» від 26.06.2017 р.. У подальшому вказані провадження були об`єднані в одне провадження за №0000041, досудове розслідування якого здійснюється слідчим Слідчого Відділу відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

З 24.12.2020 р. по час звернення до суду в захисті його законних інтересів чиняться перешкоди всупереч завданню кримінального провадження. Системна бездіяльність посадової особи державного органу, якою порушувалося цивільне право, вимагала постійного значного зусилля і витрат часу, щоб бути захищеним. Тривалі судові тяганини призводили до морального виснаження, депресії, втрати душевного спокою і як наслідок до погіршення самопочуття.

Невиконання судових рішень, з набранням їх законної сили, посадовою особою державного органу викликало обурення і гнів, а подальша свідома протиправна поведінка посадової особи принижувало гідність.

Завдані страждання, які супроводжувалися протягом одного року, з 26.02.2021 р. по 08.02.2022 р., і чиняться по теперішній час, тому позивач вважає, що йому завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює у розмірі - 10 000 грн.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення до суду (а. с. 1 2 зворотна сторона).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Відзив на позов до суду першої інстанції не надходив. Представник відповідача у судове засідання суду першої інстанції не з`явився.Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Представник відповідача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності (а. с. 31).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції та мотивування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щопозовні вимоги є недоведеними, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований (а. с. 33 34 зворотна сторона).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції не врахував конституційний принцип обов`язковості рішення суду, порушив його конституційне право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави, завданої незаконними діями чи бездіяльністю органів державної власи, їх посадових і службових осіб; 2) суд порушив ст. 13 Закону Країни «Про судоустрій і статус суддів», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; 3) суд не надав оцінку наданим ним постановам слідчого судді, не з`ясував системне невиконання слідчим судових рішень слідчого судді; 4) відсутня мотивована оцінка аргументів позову щодо наявності чи відсутності підстав задоволення позову; 5) судом не враховані правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 р. по справі № 242/4741/16-ц, від 21.02.2020 р. по справі № 534/7349/17 про те, що судові рішення щодо бездіяльності державного органу з набранням ними законної сили є підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди (а. с. 37 41).

2.6 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

Головне управління Національної поліції в Одеській області у відзиві на апеляційну скаргу просило в її задоволенні відмовити. Представник відповідача зазначив, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Позивачем не було надано доказів, які підтверджують факт завдання йому моральної шкоди. Відповідач не погоджується з посиланням позивача на ухвали слідчого судді щодо бездіяльності посадових осіб. Ухвали слідчих суддів Суворовського районного суду м. Одеси про часткове задоволення скарг ОСОБА_1 свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.06.2022 року відкрито апеляційне провадження (а. с. 44). Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано відповідачу на електронну адресу.

ОСОБА_1 28.06.2022 року в апеляційному суді отримав копію вищевказаної ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 45).

28.06.2022 року копія вищевказаної ухвали про відкриття апеляційного провадження, разом з копією апеляційної скарги була доставлена на електронну адресу відповідача (а. с. 46 47).

04.07.2022 року від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що учасники справи повідомлені про надходження апеляційної скарги, розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.08.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.08.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (10 000,00 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

3.2 Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

У слідчому відділенні відділення поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП Одеській області проводиться досудове розслідування кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 04.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, та № 0000042 від 12.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Відомості до ЄРДР у вказаних кримінальних проваджень були внесені на підставі заяви позивача ОСОБА_1 .. Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань за зазначеними вище номерами кримінальних проваджень (а. с. 7, 8).

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області щодо нездійснення процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк було задоволено. Зобов`язано слідчого СВ відділу поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. виконати вимоги ухвали суду від 26.02.2021 року в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000041.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2021 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Зобов`язано слідчого СВ Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження №0000041 від 02 червня 2020 року за ч. 1 та ч. 2 ст. 382 КК України виконати в двомісячний строк письмові вказівки процесуального керівника - прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси Ковальського Р.І. від 13 квітня 2021 року щодо зазначених у вказівках процесуальних дій.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2022 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Зобов`язано слідчого СВ Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження №0000041 від 02 червня 2020 року за ч. 1 та ч. 2 ст. 382 КК України, в розумні строки виконати письмові вказівки процесуального керівника - прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси Ковальського Р.І. від 13 квітня 2021 року щодо зазначених у вказівках процесуальних дій, в тому числі допитати потерпілого ОСОБА_1 , прийняти остаточне процесуальне рішення щодо стадії досудового розслідування даного кримінального провадження (а.с.6).

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування моральної шкоди.

3.3 Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції. Мотиви частково прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих учасниками справи і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про необхідність відмови у стягненні заборгованості. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 1167, 1176 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4 - 5, 12 - 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У статті 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176

ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 Ц України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завдано. Органом державної влади, їх посадовими та службовими особам (статті 1173, 1174 Ц України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом ? моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня

2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно зі статтею 23 ЦК України визначено що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У справі, яка переглядається, позивач пов`язував завдання йому моральних страждань із неналежним здійсненням слідчим СВ Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській областірозслідування кримінального провадження №0000041, що підтверджується ухвалами слідчого судді.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази

за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями слідчого, про які вказано у позові ОСОБА_1 , та настанням шкоди.

З урахуванням вищенаведеного та правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з такими висновками.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому, слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діяннями заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Крім того, однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України

на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у тому числі бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно із частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді

за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги

на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Проте наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2022 року по справі № 638/12050/20 (провадження № 61-14178 св 21)

Метою оскарження ОСОБА_1 бездіяльності слідчого було оспорювання процесуальної діяльності слідчого.

Разом із цим, зазначене не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач.

Такі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 03 березня 2021 року по справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20), від 24 грудня 2021 року по справі № 646/5190/19-ц (провадження № 61-3057св21).

Сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, у тому числі про зобов`язання вчинити певні дії не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем у позові ухвали слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій слідчого і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року по справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4770св18), від 03 лютого 2020 року по справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 638/164/18 (провадження № 61-446св21). Від 01 грудня 2021 року по справі № 638/3758/20 (провадження № 61-12540св21).

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не застосовано відповідні правові висновки Верховного Суду є безпідставними, оскільки у наведених заявником справах та у справі, яка переглядається встановленні різні фактичні обставини.

Зокрема, на відміну від справи, що переглядається, у зазначених заявником справах встановлено факт тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача. У справі, що переглядається, судами не встановлено факт тривалої бездіяльності, на що посилався позивач в обґрунтування позову. Тобто з урахуванням встановлення інших обставин у справі, суд першої інстанції мав обґрунтовані підстави для висновку про відмову у позові.

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89

ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу.

Таким чином, наведені в обґрунтування апеляційної скарги доводи не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.5 Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 274, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе