Справа № 346/2524/22
Провадження № 2-др/346/14/22
23 серпня 2022 р.м. Коломия Івано-Франківської області
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді: Валігурської Л.В.
за участю секретаря: Вербіщук О.Д.
представника відповідача: адвоката Оліградського М.В.
розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі за її позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -
16.08.2022 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. 18.08.2022 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, зокрема просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь витрати понесені нею в ході розгляду справи на правничу допомогу у сумі 5500 грн., попередній розрахунок яких було подано одночасно з поданням позовної заяви.
Заяву про ухвалення додаткового рішення просить розглядати за її відсутності та відсутності її представника.
Не прибуття позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Гринів Я.В. в судове засідання не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 250 ЦПК України).
Представник відповідача, адвокат Оліградський М.В. під час судового засідання заперечив проти задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки Договір укладений між позивачем та її представником не містить жодних умов про порядок, в якому між ними мають проводитись розрахунки, зокрема відсутнє посилання на необхідність складання акту виконаних робіт.
Акт приймання-передачі виконаних робіт на його переконання не може бути ідентифікований як такий, що складений на виконання Договору про надання правничої допомоги від 01.07.2022 року, оскільки назва останнього та зміст акту між собою суттєво відрізняються. Також зауважив, що ані акт, ані квитанція про оплату наданих послуг не містять таких ідентифікуючих відомостей як номер цивільної справи і кому відповідні послуги надавались. Крім того акт не надає можливості визначити в яких часових розрахункових одиницях представником позивача надавались послуги, тоді як посилання на 4 судових засідання, на які було за їх твердженням витрачено 4 години не відповідають дійсності. Крім того вважає, що розподіл судових витрат має відбуватись з урахуванням тієї обставини, позивач за рішенням суду вже отримувала 1000 гривень в якості аліментів на утримання дитини. Коли ж суд визначив відповідний розмір у сумі 2000 гривень, то фактично розмір останніх збільшився на 1000 гривень, а тому розподіл судових витрат має відбуватись з урахуванням цієї обставини пропорційно до цієї додаткової суми.
Суд, дослідивши матеріали справи в межах, необхідних до розгляду питання щодо судових витрат, виходить з наступного.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.
Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частинами 1 та 2 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 21.10.2021 року у справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Судом встановлено, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.08.2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задоволено частково. Змінено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28.03.2018 року та присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави пропорційно сумі задоволених позовних вимог 496,20 гривень в рахунок сплати судового збору та 3600 гривень в рахунок оплати витрат на професійну правничу допомогу.
До закінчення судових дебатів по даній справі стороною позивача було заявлено заяву про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у відповідності з попереднім розрахунком. Підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу позивачем в п`ятиденний строк направлено із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат, до якої долучено акт приймання-передачі виконаних робіт від 16.08.2022 року та квитанцію №356530 від 16.08.2022 року на суму 5500 грн. Крім того, в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 01.07.2022 року. Вищезазначений договір та акт підписаний його сторонами: позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Гринів Я.В.
Як вбачаться з акту приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката від 16.08.2022 року за період з 01.07.2022 року по 16.08.2022 року згідно із Договором про надання професійних правничих послуг адвоката від 01.07.2022 року, оплаті підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 гривень, які складаються з: 500 гривень попереднє вивчення адвокатом матеріалів, що стосуються позову про збільшення розміру аліментів; 500 гривень опрацювання адвокатом законодавства у спірних правовідносинах, судової практики; 500 гривень формування правової позиції; 2000 гривень складання адвокатом процесуальних документів в ході розгляду справи; 2000 гривень вартість участі адвоката у судовому засіданні у суді 1-ї інстанції (500 гривень одне засідання, орієнтовно 4 засідання).
Оцінюючи заперечення представника відповідача, суд з останніми погоджується лише в частині зауважень щодо орієнтовної кількості судових засідань, в яких приймала участь представник позивача і яких відбулось лише два, тому відповідно сума заявлена останньою підлягає зменшенню вдвічі до 1000 гривень. Та обставина, що акт виконаних робіт містить в частині участі адвоката у судовому засіданні зазначення і кількості судових засідань і кількості годин витрачених на них на переконання суду не виключає необхідність стягнення відповідних витрат, оскільки кількість судових засідань визначалась орієнтовно, а кількість витраченого часу визначається по факту виконаних робіт.
З приводу решти зауважень, суд їх до уваги не приймає, враховуючи таке.
Первинні документи, до яких належать і акти, мають типову форму, але використання спеціалізованої форми не забороняється, головне при використанні власного бланку, узгодженого між сторонами, дотримуватися вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 року № 996-XIV, якою визначено перелік обов?язкових реквізитів акту.
Згідно вищезазначеної норми первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що акт складений між позивачем та її представником містить відповідні обов`язкові реквізити, а підписи обох сторін і є безпосереднім засвідченням достовірності відомостей, викладених в ньому. Та обставина, що останній не містить зазначення номер справи та сторін не ставить під сумнів його належність до виконаного обсягу робіт саме за Договором про надання правничої допомоги від 01.07.2002 року.
Оцінюючи відповідність наданої суду квитанції суд враховує наступне.
Розрахункова квитанція розрахунковий документ, бланк якого виготовлений друкарським способом, а окремі реквізити заповнюються від руки або шляхом проставлення штампа при реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги) або при видачі коштів покупцеві у разі повернення товару, рекомпенсації послуги, прийняття цінностей під заставу та в інших випадках (п. 1 розділу ІV Наказу Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016 року « Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)».
З оглянутої судом квитанції вбачається, що остання заповнена від руки з відображенням основних реквізитів, передбачених формою останньої, що повністю відповідає вимогам, викладеним в наказі УСОППОН №8 від 29.09.1995 року « Про затвердження форм документів суворої звітності та Інструкції щодо їх використання.
Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що нормами діючого ЦПК України, а також за усталеною судовою практикою головною передумовою для стягнення витрат на правничу допомогу є саме надання акту виконаних робіт та квитанції з її оплати, додаткові вимоги до форми та змісту вказаних документів діюче процесуальне законодавство не вимагає.
Також суд не погоджується з позицією представника щодо необґрунтованості витрат позивача на формування правової позиції та складання адвокатом процесуальних документів, оскільки відповідні питання узгоджується між замовником та виконавцем послуг, у свою чергу саме замовник не позбавлений права обирати іншого надавача послуг у разі необґрунтованої їх вартості. Крім того, з урахуванням ціни позову, складності справи та часу витраченого на супроводження зі сторони адвоката, суд вважає, що вартість заявлених послуг є цілком співмірною з обсягом наданої правничої допомоги.
Заперечення щодо пропорційності розподілу заявлених витрат також на увагу не заслуговують, оскільки при визначенні розміру відповідних витрат врахуванню підлягає розмір заявлених та в подальшому задоволених позовних вимог саме в рамках конкретної цивільної справи без урахування раніше задоволених вимог, які були предметом розгляду іншої цивільної справи.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 4500 гривень, з яких за правилами пропорційного стягнення підлягає відшкодуванню 2250 гривень.
Керуючись ст. ст. 133, 134, 137, 141, 264, 268, 270 ЦПК України, суд
Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) пропорційно сумі задоволених позовних вимог 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень в рахунок оплати витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст додаткового рішення виготовлено «26» серпня 2022 року.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Представник позивача, адвокат: Гринів Яна Василівна, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача, адвокат: Оліградський Мирослав Васильович, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .
Суддя: Л.В. Валігурська