Ухвала

02 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 756/3245/21

провадження № 61-8470ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних у результаті дорожньо-транспортної пригоди, стягнення недоплаченої частини страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (далі - ПрАТ «СК «Вусо») про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних у результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), стягнення недоплаченої частини страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначав, що 17 серпня 2018 року о 12:15 год ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «RENAULT KANGOO», державний номерний знак НОМЕР_1 , на вул. М. Малиновського, 1 у м. Києві, скоїв зіткнення з його автомобілем марки «КІА MAGENTIS», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 15 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту від 08 вересня 2018 року № 1321 вартість відновлювального ремонту становить 35 733,59 грн, вартість майнового збитку - 23 906,43 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Вусо» із лімітом відповідальності страховика у розмірі 130 000, 00 грн, франшиза складає 2 000,00 грн.

19 квітня 2019 року ПрАТ «СК «Вусо» виплатило йому відшкодування за пошкоджений у результаті ДТП транспортний засіб у розмірі 13 640,18 грн, проте, на його думку, здійснена сума страхового відшкодування не відповідає розміру реальних збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, сума страхового відшкодування є заниженою.

Вказував, що згідно рахунку на оплату від 03 вересня 2019 року СТО офіційного дилера автомобілів «КІА» в Україні, «Корея Моторс» вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 63 601,11 грн.

Крім того, зазначав, що невідшкодованими залишилися збитки у розмірі 49 960,93 грн. Зважаючи на положення статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з ПрАТ «СК «Вусо» підлягає стягненню частина страхового відшкодування у розмірі 8 266,25 грн та на підставі статей 22, 1166, 1187 ЦК України стягненню з ОСОБА_2 підлягає 41 694,68 грн.

Крім того, вказував, що є особою з інвалідністю ІІ групи та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках. Внаслідок ДТП зазнав моральних страждань, які викликані фактом отримання шоку від зіткнення транспортних засобів з вини ОСОБА_2 , неодноразових звернень до судів з приводу встановлення вини ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, що призвело до погіршення його здоров`я та завдало фізичних страждань, заподіяло фізичний і психологічний дискомфорт. Посилався, що неможливість використання пошкодженого майна, витрачання часу на звернення до СТО, ПрАТ «СК «Вусо», суб`єкта оціночної діяльності, порушили його звичайний життєвий ритм. Вказані обставини свідчать про заподіяння йому з вини ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

Ураховуючи вищевикладене, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь майнову шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 41 694,68 грн; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 20 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з ПрАТ «СК «Вусо» на свою користь недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 8 266,25 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Визначаючи розмір моральної шкоди місцевий суд, керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності, дійшов висновку, що з боку неправомірних дій відповідача, що встановлено постановою Київського апеляційного суду від 15 березня 2019, позивач зазнав моральних страждань, а тому стягнув на користь останнього 2 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Відмовляючи у задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 , місцевий суд виходив з відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують понесення позивачем витрат на здійснення фактичного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та їх розміру. Судом зазначено, що ліміт страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, відповідно до страхового поліса № АК/7661398 ОСОБА_2 , виданого ПрАТ «СК «Вусо» на забезпечення транспортного засобу останнього та дійсного на дату ДТП, встановлено у розмірі 100 000, 00 грн, а тому винний водій, який уклав відповідний договір страхування і сплатив відповідні страхові платежі нестиме відповідальність у разі настання страхової події у випадку встановлення перевищення ліміту відповідальності відповідно до полісу. Крім того, місцевий суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення з ПрАТ «СК «Вусо» недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 8 266,25 грн є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Вусо» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року в частині стягнення 2 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оцінка моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн не відповідає принципу справедливості, оскільки винними діями відповідача заподіяно майну позивача майнову шкоду пошкодженням його автомобіля. Цей факт однозначно призвів до порушення життя позивача, завдав незручностей та позбавив можливості користуватись власним майном.

30 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних у результаті ДТП, стягнення недоплаченої частини страхового відшкодування у загальному розмірі 69 960,93 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Посилання заявника на постанови Верховного Суду у справах, де за подібних відносин, але різних фактичних обставин, встановлено наявність підстав для відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних у результаті ДТП, стягнення недоплаченої частини страхового відшкодування, не є підтвердженням відсутності єдності у правозастосовчій практиці у справах цієї категорії. У справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, суди дійшли протилежного висновку, оскільки заявником на підтвердження вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної в результаті ДТП, стягнення недоплаченої частини страхового відшкодування не надано належних та допустимих доказів. Вимога про відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті ДТП, виходячи з принципу справедливості, виваженості, розумності,судами задоволена частково.

Заявником у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на його думку, є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних у результаті дорожньо-транспортної пригоди, стягнення недоплаченої частини страхового відшкодування відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний