Справа № 632/383/22
провадження № 2/632/259/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2022 р. м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

судді - Кочнєва О.В.,

за участі секретаря Венгер В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним у формі письмової розписки,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2022 року засобами поштового зв`язку позивач звернувся до суду через свого представника адвоката Лященко Аліну Михайлівну, в якій просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики, укладеним у формі письмової розписки від 08.07.2021 року у розмірі 20000,00 доларів США основного боргу, 414,71 долар США як 3 відсотки річних за період з 17.07.2021 по 29.04.2022 року (дата направлення позову до суду) включно, а також окремо 175500,00 грн. витрат на правову допомогу, продовжувати нарахування 3% річних у доларах США до моменту ухвалення рішення суду та зазначити в рішенні суду про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення суду органом, який буде здійснювати примусове виконання рішення суду в подальшому. Окремо було зазначено про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого при зверненні до суду судового збору, який складається з 5850,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 496,20 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

В обгрунтування позову було зазначено, що позивач та відповідач уклали 08.07.2021 року договір позики оформлений розпискою. Відповідно до вказаного договору відповідач на підставі письмової розписки отримав від позивача грошові кошти у розмірі 20000,00 доларів США, які зобов`язався повернути трьома траншами: 5000,00 доларів США до 16.07.2021 року, 5000,00 доларів США до 16.08.2021 року та 10000,00 доларів США до 08.09.2021 року. Зобов`язання по зазначеному договору ОСОБА_2 не виконав, не повернувши на час звернення позивача до суду жодних грошей. Через неможливість повернути свої кошти іншим шляхом позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою.

Відповідно до даних поштового конверта про відправлення позову він був направлений засобами поштового зв`язку представником позивача 29.04.2022 року (а.с.11).

Ухвалою судді від 27.06.2022 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, визначений відповідачу строк для подання відзиву, призначено перше судове засідання у справі (а.с.49-50).

Судове засідання 01.08.2022 року було відкладено через першу неявку відповідача, повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання (а.с.54), який не повідомив про причини своєї неявки, визначено відсутність відзиву з боку відповідача (а.с.68).

У судове засідання 22.08.2022 року учасники справи не прибули. Від представника позивача за ордером №1064351 адвоката Сиротюка Романа Валерійовича (а.с.57,59), повноваження якого були встановлені у судовому засіданні 01.08.2022 року, засобами електронної пошти з кваліфікованим цифровим підписом надійщла заява від 22.08.2022 року про можливість розгляду справи по суті та підтримку позовних вимог. Згоду на заочний розгляд справи вказаний представник позивача не надавав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 22.08.2022 року також не прибув. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.71), причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим судом встановлюється повторна неявка належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, що дозволяє у порядку ч.4 ст.223 ЦПК України розглянути справу по суті.

Враховуючи відсутність згоди позивача в особі його представника на заочний розгляд справи, вона вирішується у загальному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Враховуючи необхідність проведення відповідних математичних підрахунків по справі, а також оголошену на території Харківської області півтора добову комендантську годину у період з 23 серпня до 25 серпня 2022 року, суд проголошує судове рішення за першої наявної можливості для такої дії суду 25.08.2022 року.

Дослідивши матеріали справи, застосовуючи діюче законодавство щодо предмету позову, виходячи з часу подання позовної заяви, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

08.07.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі письмової розписки, на підставі якої відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 20000,00 доларів США, з терміном повернення, визначеним сторонами наступним чином: 5000,00 доларів США терміном до 16.07.2021 року, 5000,00 доларів США до 16.08.2021 року та 10000,00 доларів США до 08.09.2021 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією відповідної розписки, текст якої та її суть відповідачем не оспорювалися (а.с.5).

Таким чином, договір між сторонами мав чіткий строк його закінчення, однак відповідач отримані ним у позику кошти у визначений у договорі строк не повернув.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626 та 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Абзацом другим частини першої статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг майна чи коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання майна чи коштів.

Тому вимоги позивача в частині щодо повернення грошових коштів у розмірі 20000,00 доларів США саме з відповідача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та підлягають задоволенню.

Суд погоджується також з вимогою позивача щодо можливість стягнення коштів отриманих у борг без визначення їх еквіваленту у національній валюті України гривні, оскільки таке право позивача передбачено висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18, зокрема в якій було зазначено наступне.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо стягнення 3% річних на підставі вимог ст.625 ЦК України, то тут суд погоджується з обраним позивачем способом захисту свого права, оскільки укладений між сторонами договір позики був безпроцентним. Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, в якій було зазначено, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також суд погоджується з правом позивача нараховувати 3% річних саме у валюті зобов`язання, тобто у доларах США, оскільки таке право позивача передбачено у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18, в якій стосовно даної вимоги було зазначено наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Саме у зв`язку з нарахуванням 3% річних в іноземній валюті позивачем не нараховувалися інфляційні витрати, які можливо обраховувати виключно у національній грошовій одиниці України.

Стосовно розрахунку 3% річних, здійсненого позивачем щодо кожного платежу, суд зазначає наступне.

Відносно 5000,00 доларів США, визначених до повернення строком до 16.07.2021 року та строком подачі позову засобами поштового зв`язку 29.04.2022 року, то в даному випадку у позивача мається помилка в підрахунку. Так він обрахував 3% річних за вказаною вимогою у розмірі 117,96 доларів США. В той же час реальний розмір 3% річних за даною вимогою складає 117,95 доларів США = 5000,00 доларів США * 3% : 100% * 287 днів : 365 днів. Таким чином, позивач помилився в округленні суми на 0,01 долара США.

Відносно 5000,00 доларів США, визначених до повернення строком до 16.08.2021 року та строком подачі позову засобами поштового зв`язку 29.04.2022 року, то в даному випадку у позивача мається така ж помилка в підрахунку. Так він обрахував 3% річних за вказаною вимогою у розмірі 105,22 доларів США. В той же час реальний розмір 3% річних за даною вимогою складає 105,21 доларів США = 5000,00 доларів США * 3% : 100% * 287 днів : 365 днів. Таким чином, позивач помилився в округленні суми на 0,01 долара США.

Відносно 10000,00 доларів США, визначених до повернення строком до 08.09.2021 року та строком подачі позову засобами поштового зв`язку 29.04.2022 року, то в даному випадку у позивача знов таки мається помилка в підрахунку. Так він обрахував 3% за вказаною вимогою у розмірі 191,53 доларів США. В той же час реальний розмір 3% річних за даною вимогою складає 191,51 доларів США = 5000,00 доларів США * 3% : 100% * 287 днів : 365 днів. Таким чином, позивач помилився в округленні суми на 0,02 долара США.

Таким чином, при перевірці судом підрахунку позивача встановлено, що дійсні вимоги позивача по 3% річних становлять 414,67 доларів США (117,95+105,21+191,51) замість заявлених у позовній заяві 414,71 долар США.

В той же час задовольнити вимоги позивача в цій частині суд не може, виходячи з наступного. 15.03.2022 року був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року, і який вже діяв на час подання засобами поштового зв`язку позову представником позивача. Вказаним законом доповнювався розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а саме до вказаного розділу був внесений п.18, відповідно до якого:

«У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Вказана норма є імперативною та не потребує доказуванню з боку відповідача причин невиконання відповідного обов`язку за договором.

Таким чином, вимоги по стягненню 3% річних з відповідача не можуть бути задоволенні, оскільки з 17 березня 2022 року діє норма, яка до 23.02.2022 року включно звільняє позичальників від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а з 24.02.2022 року вказана норма чітко вказує, що нарахування, у тому числі 3% річних, взагалі підлягає списанню.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі викладеного, не можуть бути задоволені і заявлені позивачем у пунктах 3 та 4 прохальної частини позовної заяви вимоги щодо продовження нарахування 3% річних на суму боргу за формулою, яка зазначена у тексті позовної заяви, до моменту ухвалення рішення суду та про зазначення в рішенні суду, що орган (особа), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, повинен нараховувати 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за відповідною формулою, оскільки вказані вимоги є похідними від вищевказаних вимог по нарахуванню 3% річних за період з 17.07.2021 року і до 29.04.2022 року і вони прямо протирічать імперативними вимогам закону, визначеним п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Стосовно розподілу судових витрат за розгляд справи у суді. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 19.05.2022 року (а.с.27) визначено розмір судового збору за усіма вимогами позивача у розмірі 5971,30 грн., що складає один відсоток від ціни позову у розмірі 20414,71 долар США за офіційним курсом 1 долар США 29,25 грн. станом на час подання позовної заяви 29.04.2022 року. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 5972,00 грн., який складається з двох платежів у розмірі 5850,00 грн. за квитанцією від 12.05.2022 року (а.с.67) та 122,00 грн. за квитанцією від 03.06.2022 року (а.с.39). Тобто з власних причин переплатив судовий збір на 0,70 грн., що судом при розгляді справи не враховується. Суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 20000,00 доларів США. Тому з відповідача у порядку ст.141 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судовий збір саме за подання позовної заяви, який підлягав сплаті при зверненні до суду, і що складає 5850,00 грн. Також з відповідача слід стягнути сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір за подання задоволеної ухвалою суду від 19.05.2022 року заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн. (а.с.14), що не зважаючи на неможливість її виконання, вказує на понесені позивачем витрати для її розгляду та належне мотивування при зверненні до суду із даною заявою. Підсумовуючи, загальний розмір судових витрат у вигляді сплаченого судового збору з відповідача на користь позивача склав 6346,20 грн. (5850,00 грн. + 496,20 грн.).

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, які позивач бажав стягнути з відповідача на підставі ст.137 ЦПК України у розмірі 175500,00 грн., то окрім зазначення вказаних витрат у п.2 прохальної частини позовної заяви, жодних інших доказів надання вказаних послуг та понесення позивачем відповідних витрат суду надано не було, що унеможливлює встановлення як часу витраченого представником позивача на надання відповідних послуг, об`єму виконаних робіт та спірмірності таких витрат складності справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, позивач особисто або в особі свого представника може надати відповідні докази витрат на професійну правничу допомогу на протязі п`яти днів з дня проголошення рішення суду, що є підставою для прийняття додаткового судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-82, 137, 141, 259, 263-265, 351-352, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 207, 625, 628, 1046, 1048, 1049, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики, укладеним у формі письмової розписки від 08.07.2021 року, у розмірі 20000,00 доларів США.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити через звільнення відповідача ОСОБА_2 від відповідальності на підставі вимог закону.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при зверненні до суду у розмірі 6346,20 грн. (шість тисяч триста сорок шість грн. 20 коп.), з яких 5850,00 грн. за подання самої позовної заяви та 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв`язку з прийняттям головою Верховного Суду на підставі частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розпорядження «Про відновлення територіальної підсудності судових справ Харківського апеляційного суду» від 25.07.2022 року №42 рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду (адреса: 63002, Харківська область, м. Валки, вул. Харківська, 4, в приміщенні Валківського районного суду Харківської області) безпосередньо або через Первомайський міськрайонний суд Харківської області або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Повний текст рішення суду проголошений 25 серпня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Оржицьким РВ УМВС України Полтавської області 12 жовтня 1998 року, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ID-картка № НОМЕР_3 , орган, що видав 6348, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя О. В. Кочнєв