ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4031/22 Справа № 932/1726/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора Дніпровського міського нотаріального округу, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори, про визнання недійсним правочину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено договором купівлі-продажу нерухомого майна від 23 жовтня 1998 року. 23 лютого 2021 року позивач випадково дізнався, що 17 лютого 2021 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. було посвідчено договір № 3-99 купівлі-продажу належної йому квартири, проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 56665342 та зареєстровано право власності на квартиру за гр. ОСОБА_3 .. Як виявилося пізніше, за оспорюваним договором ОСОБА_2 продав, а покупець ОСОБА_3 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належну позивачу. Проте, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не укладав оспорюваний правочин, а з відповідачем ОСОБА_3 раніше не був знайомий. В оспорюваному договорі купівлі-продажу позивач побачив, що невірно зазначені його анкетні дані, а саме дата народження, місце реєстрації, РНОКПП, підпис не його. Також в п. 5 договору не вказано, що квартира є спільною власністю позивача і його дружини, немає відомостей про надання згоди дружиною на відчуження майна.

З огляду на вищенаведене, позивач вважає, що він не укладав вказаний договір купівлі-продажу, а тому перехід права власності на квартиру до іншої особи відбувся не з його волі, що відповідно до ст. 203 ЦПК України є підставою для визнання цього договору недійсним, а тому просив суд визнати договір №3-99 купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

Під час розгляду справи спірна квартира була відчужена ОСОБА_3 на користь гр. ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03 червня 2021 року.

У зв`язку із цим позивачем було подано заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої ОСОБА_2 просив залучити до участі у справі співвідповідача ОСОБА_1 , виключити зі складу відповідачів П`яту дніпровську державну нотаріальну контору, залучивши її як третю особу, залучити третю особу ОСОБА_2 (з іншим РНОКПП НОМЕР_2 ), та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на свою користь квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а саме, витребувано з чужого незаконного володіння у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру, загальною площею 36,3 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 34 000,00 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірна квартира вибула з володіння власника протиправно та всупереч його волі, порушені права позивача підлягають захисту шляхом витребування незаконно відчуженого майна у ОСОБА_1 .. Такий спосіб захисту буде ефективним та відповідатиме закону. Одночасно з цим суд відзначив, що для витребування майна не потрібно визнавати всі правочини, які слугували підставою для його відчуження, недійсними. Є достатнім лише встановити той факт, що майно вибуло з власності протиправно. При цьому, суд вказав, що ОСОБА_1 знав під час оформлення договору купівлі-продажу про те, що спірна квартира є проблемною, і що ОСОБА_3 не мав права її відчужувати, а тому ОСОБА_1 не може бути визнаний добросовісним набувачем. При цьому, стягуючи на користь позивача витрати на правову допомогу, суд з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, врахувавши обсяг наданих адвокатом послуг, дійшов висновку, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у сумі 34 000,00 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що він є добросовісним набувачем, а тому ніхто не може будь-яким чином позбавити його придбаного у законний спосіб нерухомого майна. Крім того, апелянт вказав, що твердження ОСОБА_4 про те, що він нібито попереджав про проблемність угоди є неправдивими, так як нотаріус, який засвідчував угоду вказав, що угода чиста і будь-яких проблем з цією квартирою немає.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваних рішень з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 належала на праві приватної власності квартира, загальною площею 36,3 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року.

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 3542580 від 08 лютого 2007 року, зазначений договір пройшов державну реєстрацію в реєстрі правочинів.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є недоторканим.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пункт 1 ч.1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підставою для проведення державної реєстрації прав є документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав, нотаріусу як спеціальному суб`єкту, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, разом із заявою (стаття 19 Закону).

Відповідно до ст. 657 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (частини третя та четверта статті 334 ЦК).

Статтею 182 ЦК передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (далі Прикінцеві положення Закону) до 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно п. 1.5. Тимчасового положення про порядок держаної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 р. (в редакції на час виникнення спірних відносин), державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на житлові будинки, квартири, споруди, приміщення.

При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Відповідно до норми ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність.

Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24).

Встановлено, що 17 лютого 2021 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. посвідчено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Договір зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій під № 3-99.

Також державним нотаріусом Бутовою А.Г. було проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 56665342 від 17 лютого 2021 року, в результаті чого було зареєстровано право власності на спірну квартиру за гр. ОСОБА_3 ..

З тексту договору купівлі-продажу від 17 лютого 2021 року вбачається, що продавцем квартири є ОСОБА_2 , з РНОКПП НОМЕР_2 . Місце проживання продавця вказано АДРЕСА_2 .

В пункті 10 названого договору вказано, що продавець на момент придбання квартири не перебуває у шлюбі та не проживає ні з якою жінкою.

Згідно п. 2 договору право власності на відчужувану квартиру зареєстровано нотаріусом ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 лютого 2021 року, за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 101, номер запису про право власності 40566165.

В посвідчувальному написі нотаріуса міститься текст, що цей договір посвідчено нотаріусом Бутовою А.Г. Договір підписано сторонами у її присутності. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_2 вищевказаної квартири перевірено.

На спростування вказаного, позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів.

При цьому, доводи позивача в позові про те, що в договорі купівлі-продажу невірно зазначені його анкетні дані, а саме дата народження, місце реєстрації, РНОКПП, підпис не його, - колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки зазначене є припущеннями позивача, тоді як законне та обґрунтоване рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Висновки суду про те, що державним нотаріусом Бутовою А.Г. не було належним чином встановлено особу ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який є дійсним власником квартири, а також те, що її дії свідчать про цілеспрямоване переоформлення права власності на квартиру на іншу особу, без дозволу та без волі власника цього майна колегія суддів вважає помилковими та такими, що не відповідають матеріалам справи та наданим позивачем доказам.

Встановлено, що 03 червня 2021 року ОСОБА_3 продав цю квартиру ОСОБА_1 ..

Також приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 58536171 від 03 червня 2021 року, та зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 ..

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 260563863, станом на 08 червня 2021 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 ..

За нормою ч.1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Доказів того, що ОСОБА_1 без відповідної правової підстави заволодів спірною квартирою, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належних та допустимих доказів того, що позивач не підписував договір купівлі -продажу спірної квартири від 17 лютого 2021 року, позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було, а також клопотань про призначення експертизи щодо справжності підпису позивача у договорі купівлі продажу в суді не заявлялася, незважаючи на прав з цього питання.

При цьому, наявні в ньому помилки в даті народження, місці реєстрації, РНОКПП, не вказують на недійсність в цілому спірного договору купівлі-продажу.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 ..

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати також додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року, так як у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

В зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1362 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2022 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора Дніпровського міського нотаріального округу, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1362 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко