П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 556/1632/21

Провадження № 22-ц/4815/982/22

Головуючий у Володимирецькому районному суді

Рівненської області: суддя Іванків О.В.

Час, дата і місце ухвалення рішення судом першої інстанції:

09 год. 23 хв. 19 травня 2022 року

у смт. Володимирець Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська Залізниця" на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 травня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі АТ "Укрзалізниця") про відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимог,и покликався на те, що 15.01.2020 на станції Рафалівка поїзд №142 Львів - Бахмут (2М62у №058 ТЧ-7 Коростень, ТЧМ-7) здійснив на нього наїзд, чим завдав тяжкого ушкодження здоров`ю. 16.01.2020 за фактом настання події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Володимирецького відділення поліції Вараського відділу поліції ГУНП в Рівненської області від 14.02.2020 кримінальне провадження закрито. В ході досудового розслідування встановлено, що між наїздом на позивача та отриманням важких травм існує причинно-наслідковий зв`язок. Власником поїзду, що здійснив наїзд, є відповідач. Також посилався на те, що в результаті вказаної події та наслідків від неї, позивачу було завдано моральну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду.

З наведених мотивів просив стягнути на свою користь з відповідача 100 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 75 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції виходив із того, що травмування ОСОБА_1 сталося внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки поїзда, і з урахуванням обставин події, зокрема, грубої необережності потерпілого, яка сприяла виникненню шкоди, дійшов висновку про зменшення її розміру до 75 000 гривень. Вважав таку суму обґрунтованою та співмірною із ступенем та характером заподіяної шкоди, адже шкода пов`язана з отриманням фізичного болю та страждань, необхідністю лікуватись, витрачати багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану, емоційним стресом через отримані травми, порушенням звичного укладу його життя та життя сім"ї позивача, погіршенням фінансового стану.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його необґрунтованість та незаконність, які полягали в недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами розміру завданої йому моральної шкоди. Суд не врахував відсутні вини відповідача, а також того, що шкоди позивач одержав внаслідок свого умислу, зокрема, свідомо вживав алкогольні напої при можливості настання через це епілептичного нападу, рухався по залізничній колії, не зважаючи на поїзд, про прибуття на станцію якого двічі повідомлялось і який сам подавав звукові сигнали. Зверталася увага на те, що Податковий кодекс України не передбачає пільг щодо оподаткування моральної шкоди у таких випадках. Тому розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом, підлягає оподаткуванню. Саме юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду і, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадку, передбачених Податковим кодексом України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Проте суд цих обставин не врахував.

З викладених міркувань просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча про таке право було роз`яснено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, і ці обставини сторонами не заперечуються, що 15.01.2020 на станції Рафалівка поїздом №142 Львів - Бахмут (2М62у №058 ТЧ-7 Коростень, ТЧМ-7) здійснено наїзд на ОСОБА_1 , який внаслідок пригоди отримав важкі травми, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 296 Травматологічного відділення КНП "Володимирецька ЦРЛ".

Із виписки видно, що позивач поступив до закладу охорони здоров`я з діагнозом: "Політравма. ЗЧМТ.Струс г/мозку. ЗТТГК. закритий перелом II-III ребер справа. Правобічний пневмо-гідроторакс. Травматичний вивих правої ключиці. Відкритий перелом н/з обох кісток лівої гомілки зі зміщенням. Забійні рани підборіддя та лівої тім`яної ділянки голови. Множинні осадження м`яких тканин . Травматичний шок. Супутній діагноз: розлади особистості та поведінки внаслідок епілепсії у вигляді помірно виражених характерологічних змін з інтелектуально-лінгвістичним зниженням, обтяжених вживанням алкоголю. Епілепсія, стан після судомного нападу. Артеріальна гіпертензiя 1ст. 2 ст,р-з. Вторинна КМП СН-0 ФК0. Вторинна анемія середнього ступеню важкості. Хронічний гепатит з мiнiмальною ст.активності".

16 січня 2020 року за фактом настання події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого Володимирецького відділення поліції Вараського відділу поліції ГУНП в Рівненської області від 14.02.2020 кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.276 КК України. При цьому було встановлено порушення ч.3 ст.109 та 178 КУпАП, а саме порушення правил переходу по залізничних коліях у невстановлених місцях та перебування у громадському місці в п`яному вигляді.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із реалізацією позивачем свого права на відшкодування моральної шкоди, завданої йому, як потерпілому, джерелом підвищеної небезпеки.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши на користь позивача з АТ "Укрзалізниця" 75 000 грн. моральної шкоди.

Конституція України, як Основний Закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частини друга та третя ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч.3 ст. 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

З роз`яснень, наведених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

За правилами ч.ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Твердження заявника, що шкода спричинена не з вини відповідача, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непереборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Обставин непереборної силі або умислу потерпілого судами встановлено не було.

Є очевидним, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала в фізичному болю у зв`язку з ушкодженням здоров`я та душевних стражданнях.

Зважаючи на ці обставини, колегія суддів з розміром присудженої моральної шкоди погоджується.

Заявник звертає увагу на те, що з 23 травня 2020 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб, внесені Законом України від 16 січня 2020 року 466-ІХ "Про внесення змін до ПК України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві". Зміни були внесені до ст.164.2.14 ПК України щодо оподаткування на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з цим, просить суд при винесенні рішення у даній справі врахувати вищевказані зміни в податкове законодавство та визначити порядок його виконання із врахуванням обов`язку відповідача щодо сплати податків із сум, що стягуються на користь позивача.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст.164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст.165 ПК України).

Так, згідно з підпунктом "а" п.п. 164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 ПК України.

За підпунктом 14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філії, відділень, інших відокремлених підрозділів), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст.18 та розділом IV ПК України.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові №180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18) від 25 липня 2018 року, яку суд вважає за необхідне застосувати, оскільки моральну шкоду завдано подією, яка відбулася 19 січня 2018 року.

Тому наведені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення, не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції також бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії"). Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 травня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків