Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2022 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Кисленко О.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Мошнівської сільської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей,-

в с т а н о в и в:

До Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить суд розірвати шлюб зі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований у виконавчим комітетом Яснозіської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Визначити місцем проживання неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з ним за адресою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.09.2001 року між ним та відповідачем, було укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Яснозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, про що було видано свідоцтво НОМЕР_1 від 29.09.2001 року.

Подружні відносини між ними припинені. Спільне господарство не ведеться вже більше трьох років. Основна причина розпаду сім`ї - це різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри.

Від шлюбу сторони мають шістьох дітей. Трьох повнолітніх:синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та трьох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На думку позивача, причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам.

Також вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між нами в минулому не принесли жодних результатів.

Спільні неповнолітні діти, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 протягом останніх п`яти років, до 2022 року; проживали з ним.

Однак з початку 2022 року дружина не дозволяє йому бачитися з неповнолітніми дітьми. Неодноразово він звертався до неї з проханням дозволити бачитися з дітьми, але постійно отримував відмову. Більше того, коли на території України було введено військовий стан ОСОБА_2 , без його відома вивезла неповнолітніх дітей за кордон, і наразі не дає можливості з ними спілкуватися. Він пропонував дружині передати йому дітей на виховання, оскільки за кордоном у відповідача немає постійного місця проживання, стабільної заробітної плати, та достатнього часу для того щоб слідкувати за станом здоров`я дітей, їх розвитком вихованням та піклуванням про них, однак дружина відмовилась. З ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у позивача психодлогічний контакт та прив`язаність один до одного, ті декілька розмов з дітьми яким вдалося відбутися його діти плакали та просили щоб він скоріше їх забрав до себе.

Усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання спільних дітей та переконаний, що спільні неповнолітні діти повинні проживати разом зі ним в квартирі що належить йому на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що любить своїх дітей і спроможний забезпечити їх всім необхідним.

Оскільки відповідач декілька разів висловлювалась з погрозами на його адресу, що забере дітей до себе і він їх більше ніколи не побачить, суд має визначити місце проживання їхніх неповнолітніх дітей.

При розгляді даного питання просить суд врахувати те, що відповідач не має постійної роботи та заробітку.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 27.07.2022 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву. Про розгляд даної справи відповідач повідомлялась належним чином.

Відзиву та інших клопотань у визначений судом термін від відповідача не надходило.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про одруження від 29.09.2001 року серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 уклали шлюб 29.09.2001 року. Шлюб зареєстровано у виконавчому комітеті Яснозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області 29.09.2001 року, актовий запис № 21. ОСОБА_9 змінила прізвище на " ОСОБА_10 ".

Від даного шлюбу сторони мають шестеро дітей, троє з яких є неповнолітніми. Зокрема ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 20.02.2008 року), ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 08.04.2015 року), ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 20.07.2011 року).

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Отже принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, оскільки сімейні стосунки між сторонами не склалися, подружні відносини сторонами не підтримуються, за вказаними позивачем обставинами збереження шлюбу неможливе, тому шлюб необхідно розірвати.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з позивачем, то суд зазначає наступне.

Частиною 4 ст. 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Суд констатує, що у спорах цієї категорії справ позивач має надати суду, серед іншого, висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з позивачем, а також акт обстеження житлово - побутових умов батька, матері, які мають бути складені відповідно до ст. 19, 161 СК України.

Для отримання висновку позивач має самостійно звернутись до відповідного органу опіки за місцем проживання дитини.

Проте в матеріалах справи відсутні відомості щодо того, чи звертався позивач до органу опіки та піклування та чи наявний висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з позивачем. Крім того, відсутні посилання на докази, що дітям створені належні побутові умови для проживання.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо визначення місця проживання дітей є передчасною та не доведеною доказами, а тому не підлягає до задоволення.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, однак позивач не просив стягувати з відповідача на його користь сплачений судовий збір.

Керуючись ч.3 ст.105, ст.110, 112 СК України, ст.ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 29.09.2001 року виконавчим комітетом Яснозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 21,- розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу відповідачу ОСОБА_2 , прізвище залишити " ОСОБА_10 ".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його складення - апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Морозов