Справа № 442/5556/19 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/2820/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: прокурора Сеніва О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», третьої особи: Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

02.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», в якому просила визнати за нею право власності на:

- нежитлову будівлю літ. Г-1, загальною площею 40,10 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_1 ;

- нежитлову будівлю літ. И-1, загальною площею 44,80 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_2 ;

- нежитлову будівлю літ. Ї-1, загальною площею 26,40 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_3 ;

- нежитлову будівлю літ. І-1, загальною площею 26,50 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_4 ;

- нежитлову будівлю літ. Е-1, загальною площею 52,50 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_5 ;

- нежитлову будівлю літ.Є-3, загальною площею 205,8 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_6 ;

- нежитлову будівлю літ. Ж-2, загальною площею 76,40 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_7 ;

- нежитлову будівлю літ. Д-4, загальною площею 397 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_8 ;

- нежитлову будівлю літ. Й-1, загальною площею 26,40 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_9 ;

Позов обґрунтовувала тим, що вона є користувачем лісової ділянки площею 1,5 га, що знаходиться в кварталі 65, виділ 85, 95 Східницького лісництва, на території Новокропивницької сільської ради, в адміністративних межах Дрогобицького району, що підтверджується договором №7 про довгострокове тимчасове користування лісами від 01.06.2017, укладеним між нею, як тимчасовим лісокористувачем, та постійним лісокористувачем ДП «Дрогобицьке лісове господарство», а також розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації №309/0/5-17 від 27.04.2017, яке є безпосередньою підставою для укладення такого договору.

На ділянці нею без дозволу на початок будівельних робіт, відповідно без належно затвердженого проекту самовільно побудовано вищевказані будівлі рекреаційно - оздоровчого комплексу на АДРЕСА_10 .

Будівлі побудовано без порушення будівельних норм та правил, а також санітарних норм, основні будівельні конструкції будівель (фундаменти, стіни) знаходяться у доброму стані, експлуатація мереж нежитлових будівель рекреаційнооздоровчого комплексу технічно можлива, що підтверджується технічним висновком про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж, виконаних ФОТ ОСОБА_2 від 2019.

Із детального плану території М 1:500, вбачається, що такі нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці, яка перебуває в її користуванні. Крім цього, про можливість розміщення споруд на даній земельній ділянці та про те, що таке розміщення відповідатиме чинним будівельним нормам, свідчить лист Дрогобицької районної державної адміністрації від 23.07.2013 №797.

Узаконення самочинного будівництва їй необхідне для реалізації права власності, зокрема, з метою законного володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі наведеного просила задовольнити її позов.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2020 року, в якому хвалою цього суду від 28 квітня 2020 року виправлено описку,позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- нежитлову будівлю літ. Г-1, загальною площею 40,10 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_1 ;

- нежитлову будівлю літ. И-1, загальною площею 44,80 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_2 ;

- нежитлову будівлю літ. Ї-1, загальною площею 26,40 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_3 ;

- нежитлову будівлю літ. І-1, загальною площею 26,50 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_4 ;

- нежитлову будівлю літ. Е-1, загальною площею 52,50 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_5 ;

- нежитлову будівлю літ.Є-3, загальною площею 205,8 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_6 ;

- нежитлову будівлю літ. Ж-2, загальною площею 76,40 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_7 ;

- нежитлову будівлю літ. Д-4, загальною площею 397 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_8 ;

- нежитлову будівлю літ. Й-1, загальною площею 26,40 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_9 .

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила Львівська обласна прокуратура, подавши апеляційну скаргу в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації та Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що чинним законодавством встановлений порядок набуття права власності на нерухоме майно, та зважаючи на те, що матеріали справи не містять даних щодо виконання позивачем вимог закону щодо зведення нерухомого майна, здачі в експлуатацію спірного об`єкта і його державної реєстрації відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, а тому передбачені ч.5 ст. 376 та ст. 392 ЦК України умови та підстави для визнання за позивачем права власності відсутні. Вказує на те, що позивач до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт не подавав, дозвіл на виконання будівельних робіт не отримував. Також судом не було враховано відсутність даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Водночас, до розгляду справи в суді також не залучався розпорядник земельної ділянки - Львівська обласна державна адміністрація (надалі - ЛОДА), який розпорядженням №300/0/5-17 від 21.04.2017 виділив ОСОБА_1 у довгострокове тимчасове платне користування лісову ділянку площею 1,5 га, розташовану в кварталі 65, виділ 85,95 Східницького лісництва ДП «Дрогобицьке ЛГ», терміном на 15 років для рекреаційних цілей. Зазначає, що п.22 Договору №6 від 01.06.2017 зазначено, що Сторона 2 має право за погодженням Сторони 1 в установленому порядку зводити тимчасові будівлі, споруди, паркани та інші споруди лінійного типу, необхідні для ведення господарської діяльності, а п.29 Договору зазначено перелік підстав для припинення договору, однією з яких є проведення Стороною 2 будь-якого будівництва, встановлення парканів чи інших споруд без згоди Сторони-1. Докази звернення позивача до відповідача за отриманням згоди щодо здійснення будівництва об`єктів нерухомості в матеріалах справи відсутні. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року залучено Східницьку селищну раду Дрогобицького району Львівської області, як правонаступника третьої особи Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області до участі у справі.

У судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор Сенів О.П. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, повторне клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи відхилене колегією суддів як не підтверджене доказами, тому розгляд справи відбувається за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2017 між Державним підприємством «Дрогобицьке лісове господарство» та ОСОБА_1 укладено договір довгострокового тимчасового користування лісами № 7, за яким остання приймає у строкове платне довгострокове тимчасове користування лісову ділянку від ДП «Дрогобицьке лісового господарство» з метою використання корисних властивостей лісів для рекреаційних та культурно оздоровчих цілей.

У користування виділяється лісова ділянка, загальною площею 1,5 га, яка розташована в кварталі 65, виділ 85, 95 Східницького лісництва, на території Новокропивницької сільської ради, в адміністративних межах Дрогобицького району, згідно з планом - схемою.

Договір укладено строком на 15 років ( п. 24 Договору).

За актом передачі лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування лісами від 10.06.2017 ОСОБА_1 прийняла в користування таку земельну ділянку.

Виділення позивачу лісової ділянки попередньо було погоджено з Державним агентством лісових ресурсів України (лист голови від 24.03.2016 про відсутність заперечень щодо розгляду питання про виділення ОСОБА_1 у довгострокове користування ДП «Дрогобицький лісгосп» спірну лісову ділянку).

Згідно з листом Дрогобицької районної державної адміністрації від 23.07.2013 за №797, адресованого ОСОБА_1 , відділ регіонального розвитку, містобудування та архітектури Дрогобицької районної державної адміністрації, розглянувши таке звернення та додані до нього документи, дійшов висновку, що намір розміщення вказаних тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності відповідає чинним будівельним нормам.

19.07.2016 за № 307 Дрогобицькою районною державною адміністрацією було надано висновок про доцільність погодження ОСОБА_1 виділення лісової ділянки для рекреаційно-оздоровчих цілей, без вилучення у постійного лісокористувача та права зведення капітальних будівель, за умови дотримання вимог законодавчих актів в галузі земельних, лісових відносин та охорони навколишнього середовища.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 21.04.2017 за №309/0/5-17 ОСОБА_1 було виділено у довгострокове користування вказану лісову ділянку.

На такій земельній ділянці позивач побудувала такі нежитлові будівлі та виготовила технічні паспорти, видані КП ЛОР ДМБТІ та ЕО:

- нежитлову будівлю літ. Г-1, загальною площею 40,10 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_1 ;

- нежитлову будівлю літ. И-1, загальною площею 44,80 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_2 ;

- нежитлову будівлю літ. Ї-1, загальною площею 26,40 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_3 ;

- нежитлову будівлю літ. І-1, загальною площею 26,50 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_4 ;

- нежитлову будівлю літ. Е-1, загальною площею 52,50 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_5 ;

- нежитлову будівлю літ.Є-3, загальною площею 205,8 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_6 ;

- нежитлову будівлю літ. Ж-2, загальною площею 76,40 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_7 ;

- нежитлову будівлю літ. Д-4, загальною площею 397 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_8 ;

- нежитлову будівлю літ. Й-1, загальною площею 26,40 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_9 .

Задовольняючи позов про визнання за ОСОБА_1 права власності на вказані нежитлові будівлі, суд першої інстанції виходив з того, що спірне будівництво здійснено без порушення будівельних норм, санітарних та інших норм, є завершеним та знаходиться в придатному для експлуатації стані, на відведеній ділянці, що також відповідає п.16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 №6, не суперечить суспільним інтересам, не порушує прав інших осіб.

Проте колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони: 1) збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або 3) з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Саме такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 202/3520/16-ц.

У п. 29 Договору № 7 від 01.06.2017 зазначено, що дія Договору припиняється у випадку проведення Стороною 2 ( ОСОБА_1 ) будь-якого будівництва, встановлення парканів чи інших споруд лінійного типу без згоди Сторони 1 (ДП «Дрогобицьке лісове господарство»).

Як вбачається з листа Дрогобицької районної державної адміністрації від 23.07.2013 за № 797, відділ регіонального розвитку, містобудування та архітектури Дрогобицької районної державної адміністрації розглядав звернення ОСОБА_1 щодо можливості встановлення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.

Згоди на здійснення будівництва об`єктів нерухомості, а саме нежитлових приміщень, компетентним органом позивачці ОСОБА_1 не надано, у справі відсутні докази щодо отримання позивачкою документів, які надають право виконувати будівельні роботи.

Відтак, побудовані позивачкою об`єкти нерухомості є самочинним будівництвом.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

В матеріалах справи відсутні докази прийняття в експлуатацію спірних об`єктів нерухомого майна, як і відсутні докази звернення позивачки до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції не звернув увагу на вказані обставини, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що до участі у розгляді справи не було залучено розпорядника земельної ділянки - Львівську обласну державну адміністрацію, яка розпорядженням № 300/0/5-17 від 21.04.2017 виділила ОСОБА_1 у довгострокове тимчасове платне користування земельну ділянку.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати та постановити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 02.09.2022

Головуючий

Судді