Постанова

Іменем України

29 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 127/18198/20

провадження № 61-15533св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Комунальне підприємство «Вінницьке шляхове управління», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Тамари Володимирівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Сичука М. М., та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася у суду з позовом до Комунального підприємства «Вінницьке шляхове управління» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 08 листопада 2018 року при виході з тролейбуса на зупинці громадського транспорту «вул. М. Грушевського» по вул. Театральній у м. Вінниці в напрямку руху з вул. Київської на вул. Соборну зі сторони входу у центральний парк міста вона спіткнулася та впала, після чого не змогла піднятися. Падіння сталося внаслідок того, що вона потрапила ногою у виїмку через відсутність у тротуарному покритті кількох тротуарних плиток. Каретою швидкої допомоги вона доставлена у Міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги (далі - МКЛ ШМД), згідно з випискою якої від 08 листопада 2018 року № 10601 о 16:11 годині їй встановлений діагноз - закритий черезпідвертлюговий перелом правого стегна зі зміщенням.

Згідно з випискою № 12147 з медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення лікарні ШМД вона з указаним діагнозом перебувала на стаціонарному лікуванні з 08 листопада 2018 року по 01 грудня 2018 року. Короткий анамнез: «Зі слів хворої, травма на вулиці 08 листопада 2018 року, близько 16:00 години, впала на тролейбусній зупинці, виходячи з транспорту, на правий бік. Бригадою ШМД доставлена в травмпункт МКЛ ШМД, госпіталізована в травматологічне відділення для оперативного лікування. Проведене лікування: 14 листопада 2018 операція: відкрита репозиція ОМС черезпідвертлюгового перелому правого стегна право проксимальною стегновою пластикою. Отримувала ряд призначених медичних препаратів. Після виписки рекомендовано подальше лікування за місцем проживання, хода на милицях 10 тижнів, не наступаючи на праву ногу. Призначено ряд медикаментозних препаратів.

04 вересня 2019 року з причини загального захворювання опорно-рухового апарату їй встановлена друга група інвалідності безтерміново.

У результаті отриманої травми, операції, довготривалого лікування, отримання інвалідності, понесення матеріальних витрат їй завдана майнова та моральна шкоди.

Відповідач як балансоутримувач вулиці, на частині якої через незадовільний стан дорожнього покриття вона отримала травму, зобов`язаний, зокрема, здійснювати постійний контроль експлуатаційного стану усіх елементів дорожніх об`єктів, включаючи своєчасний ремонт дорожнього покриття, негайно усувати виявлені пошкодження, інші перешкоди у дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух. Проте відповідачем допущена бездіяльність, що є підставою для покладення на нього обов`язку з відшкодування завданої їй майнової та моральної шкоди.

Вказувала на те, що спричинена отриманою травмою внаслідок бездіяльності відповідача майнова шкода становить 24 285,00 грн та полягає у придбанні ліків, протезуванні, інших витратах, пов`язаних з травмою. Розмір завданого каліцтвом відшкодування на підставі вимог статей 1195, 1202 ЦК України слід стягувати з відповідача щомісячними платежами у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. За час від дати отримання нею травми до місяця, у якому нею пред`явлений позов, стягненню з відповідача підлягає розмір коштів, виходячи з такого розрахунку: 7 446,00 грн (3 723 x 2 за листопад - грудень 2018 року) + 50 076,00 грн (4 173 x 12 місяців 2019 року) + 37784,00 грн (4723,00 x 8 місяців 2020 року) = 95 306,00 грн. Моральна шкода становить 50 000,00 грн.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила стягнути з КП «Вінницьке шляхове управління» на її користь загальну суму відшкодування у розмірі 169 591,00 грн, а також, починаючи з вересня 2020 року, довічно щомісячно на її користь одну мінімальну заробітну плату на відшкодування завданої каліцтвом шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того що позивач не довела заподіяння їй відповідачами майнової та моральної шкоди, не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів, які би підтверджували вказані нею обставини відносно КП «Вінницьке шляхове управління», орендаря, а прямий причинний зв`язок між діяннями (бездіяльністю) відповідачів та заподіянням позивачці шкоди не встановлений.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У вересні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Т. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував, що за змістом частини другої статті 1166 ЦК України у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач.

Отже, суди поклали тягар доказування усіх елементів деліктного зобов`язання на позивача, в той час як вона мала надати суду лише докази наявності шкоди.

Посилаючись на те, що позивач не надала доказів отримання нею травми саме внаслідок пошкодження тротуару, суди не врахували показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які їхали із позивачем у одному тролейбусі та вийшли разом із нею на одній зупинці, та які підтвердили факт пошкодження тротуару станом на 08 листопада 2018 року внаслідок вищерблення декількох тротуарних плиток у покритті тротуару на зупинці транспорту вул. Грушевського з боку входу до ЦПКВ, а також факт падіння позивача внаслідок потрапляння її ноги у яму, яка утворилася від відсутності тротуарних плиток.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 666/213/16-ц (провадження № 61-176св20), від 08 серпня 2019 року у справі № 761/1604/13 (провадження № 61-15532св18), від 12 листопада 2020 року у справі № 404/7922/17 (провадження № 61-8256св19).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2021 року ОСОБА_2 в особі адвоката Браславець Я. Ю. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до виписки № 12147 з медичної карти стаціонарної хворої травматологічного відділення, ОСОБА_1 у зв`язку із закритим черезпідвертлюговим переломом правого стегна зі зміщенням перебувала на лікуванні з 08 листопада 2018 року по 01 грудня 2018 року.

Зі слів хворої вона травмувалася 08 листопада 2018 року близько 16:00 години на вулиці Театральній, упавши після виходу з тролейбуса на зупинці «вул. М. Грушевського». Бригадою ШМД була доставлена в травмпункт МКЛ ШМД, госпіталізована в травматологічне відділення, перенесла оперативне лікування.

Згідно з довідкою серії 12 ААБ № 369277 до акта огляду 04 вересня 2019 року медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності безтерміново з причини загального захворювання опорно-рухового апарату.

КП «Вінницьке шляхове управління» відповідно до власного Статуту 2017 року належить до комунальної власності територіальної громади м. Вінниця, яка є його засновником в особі Вінницької міської ради.

На підставі договору оренди від 01 грудня 2014 року, укладеного між Вінницькою міською радою та ОСОБА_2 , остання набула право оренди на земельну ділянку, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із положеннями статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

У відповідності до загальних принципів відшкодування шкоди на позивача покладається обов`язок довести факт завдання йому, діями чи бездіяльністю відповідача, майнової шкоди та її розмір, а на відповідача, в разі його не згоди, покладається обов`язав довести, що шкоду завдано не з його вини.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач надала лише докази отримання травми, внаслідок якої їй завдано шкоду, однак не надала належних та допустимих доказів завдання їй шкоди неправомірними діями (бездіяльністю) відповідачів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Посилання як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 666/213/16-ц (провадження № 61-176св20), від 08 серпня 2019 року у справі № 761/1604/13 (провадження № 61-15532св18), від 12 листопада 2020 року у справі № 404/7922/17 (провадження № 61-8256св19), не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у перерахованих справах відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається в касаційному порядку. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Тамари Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник