ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 січня 2022 року, постановлене суддею Рибальченко Л.М. (повний текст складено 07 лютого 2022 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

15.11.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із АТ «Українська залізниця» на його користь 100 541,18 грн., із яких: 230,18 грн. - витрати на оплату проїзного документу для проїзду в потязі, 11,00 грн. - витрати на послуги комісії за прийом платежу ПАТ КБ «ПриватБанк», 300,00 грн. - витрати на медичні послуги за отримання негативного Covid 19 антиген експрес-тест SARS СоV-2 Antigen, 100 000,00 грн. - моральної шкоди.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 16.10.2021 терміново виїхав із м.Харкова до м.Нововолинська Володимир-Волинського району Волинської області для участі у похованні брата. Після похорон, 19.10.2021, за посередництвом ПАТ КБ «ПриватБанк», придбав проїзний документ у зворотному напрямку від станції Володимир-Волинської області Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» до станції Харків-пасажирський Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на 24.10.2021 о 17:24 год. із запланованою датою прибуття 25.10.2021 о 14:21 год., тобто уклав із відповідачем договір перевезення.

Завчасно прибувши на перон залізничного вокзалу, перед посадкою на потяг, працівник вагону, крім проїзного документу та документу, що посвідчує особу, вимагав від нього документи медичного характеру. Без роз`яснень, які саме медичні документи необхідні та на якій підставі, не врахувавши винятковість обставин термінового виїзду, а також залишивши поза увагою, що після 17 год. медичні заклади не працюють, його не допустили до посадки на потяг, який відправився без нього.

У подальшому, після з`ясування, які саме медичні документи вимагав працівник АТ «Укрзалізниця», заради безперешкодного здійснення запланованого повернення до м.Харкова у найближчий час, 25.10.2021, був вимушений отримати негативний тест Covid 19 ангиген експрес-тест SARS CoV-2 Antigen. За таких обставин, через винні протиправні дії посадових осіб відповідача у вигляді свідомого (умисного) ненадання оплаченої послуги з пасажирського перевезення та примушування отримати іншу платну послугу, просить захисти порушене право згідно заявлених вимог позову.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.01.2022 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про захист прав споживачів відмовлено, за недоведеністю.

Позивач із рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Із підстав, попередньо викладених у позовній заяві, доводить винятковість обставин його термінового виїзду до м.Харкова та мету такої поїдки, сам факт скасування якої спотворив його плани.

Вважає, що відповідач у відзиві на позов, фактично підтвердив факт винних протиправних дій посадових осіб АТ «Укрзалізниця» у вигляді свідомого (умисного) ненадання оплаченої послуги з пасажирського перевезення, пояснивши їх виконанням постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2021 №1066.

Цитуючи власні заперечення на відзив на позов, доводить, що посилання на відповідну постанову КМУ, не спростовують порушення відповідачем вимог Конституції України (ст.ст.19, 21, 24, 28, 33, 64), ЦК України (ст.ст.626, 629, 633, 910, 911) законів України «Про захист населення від інфекційних хвороб», «Про захист прав споживачів» (ст.22) щодо свідомого ненадання відповідачем оплаченої послуги з пасажирського перевезення та примушування отримати іншу платну медичну послугу.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому враховує наступне.

Судом першої інстанції установлено, що 19.10.2021 на ім`я ОСОБА_2 придбано проїзний документ у напрямку від станції Володимир-Волинської області Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» до станції Харків-пасажирський Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Дата та час відправлення: 24.10.2021, 17:24. Дата та час прибуття: 25.10.2021 14:21. Вартість проїзду 230,18 грн., комісія за прийом платежу 11,00 грн./а.с.9/

24.10.2021 ОСОБА_1 прибув на вокзал приблизно за двадцять хвилин до відправлення потягу. Пред`явив проїзний документ та документ, що посвідчує особу, між тим провідник вимагав від позивача документ про його щеплення, який у ОСОБА_1 був відсутній і його не допустили до вагону, що зафіксовано на фото./а.с.10-12/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову та у стягненні з відповідача витрат на оплату проїзного документу, включно із комісією, та експрес-тест, районний суд виходив із правомірності дій відповідача, спрямованих на виконання п.п.22 п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Встановивши, що позивачем не було надано відповідачу документів, передбачених указаною постановою, суд визнав, що поїздка 24.10.2021 не відбулась з вини самого позивача, який не надав документи, що підтверджує проведення щеплення або ПЛР тесту, тому вимоги позивача щодо відшкодування вартості проїзду є безпідставними.

Твердження позивача у судовому засіданні про необізнаність на момент посадки на потяг вимог постанови КМУ від 11.10.2021 №1066 суд відхилив, як такі, що не звільняють його від обов`язку їх виконання. Оскільки позивачем не доведено незаконність дій відповідача, підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди відсутні.

Апеляційний суд погоджується із висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду та переоцінки доказів.

За змістом статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 100 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу. Організація перевезень пасажирів, багажу та вантажобагажу встановлюється Порядком обслуговування громадян залізничним транспортом, який затверджується Кабінетом Міністрів України, а умови перевезень - Правилами перевезень пасажирів.

Згідно пункту 2 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1997 №252, обслуговування громадян залізничним транспортом регулюється законами України «Про транспорт», «Про залізничний транспорт», «Про підприємництво», «Про захист прав споживачів», «Про підприємства в Україні», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», іншими актами законодавства, а також цим Порядком.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та скасовується Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їхні виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни до умов їх виробничої та іншої діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2021 №1066 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Пункт 3 доповнено підпунктом 22 наступного змісту: У разі встановлення "жовтого" рівня епідемічної небезпеки додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 22 цієї постанови, з 21.10.2021 у забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах, авіаційним та залізничним транспортом у міжобласному сполученні без наявності у всіх пасажирів, крім осіб до 18 років, негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 72 години до дня поїздки; або документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини; або міжнародного, внутрішнього сертифіката чи іноземного сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовті сертифікати) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), які включені Всесвітньою організацією охорони здоров`я до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, негативний результат тестування методом полімеразної ланцюгової реакції або одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія). Перевізник несе відповідальність за наявність у всіх пасажирів, крім осіб до 18 років, документів, передбачених цим підпунктом.

Враховуючи викладене, за наявності заборони перевізника здійснювати перевезення пасажирів залізничним транспортом у міжобласному сполученні без наявності перелічених документів, районний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо законності дій відповідача, який зобов`язаний забезпечити безпеку користування залізничним транспортом його пасажирів.

Доводи апеляційної скарги, що виконання вимог постанови КМУ від 11.10.2021 №1066 не спростовує винних дій відповідача щодо свідомого ненадання оплаченої послуги з пасажирського перевезення та примушування отримати іншу платну медичну послугу, колегія суддів визнає неспроможними та відхиляє. Як правильно зазначив суд першої інстанції, поїздка 24.10.2021 не відбулася з вини самого позивача, а його необізнаність із вимогами Закону не звільняє від обов`язку їх виконання, так само як винятковість обставин, з якими позивач пов`язує необхідність термінового його виїзду за місцем призначення потягу (м.Харків).

При цьому подальше проходження тестування є не примушуванням до отримання іншої платної допомоги, а виконанням вимог спеціального закону, спрямованого на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, задля безпечного міжміського сполучення, що виправдано суспільним інтересам.

Посилання позивача на невраховування судом наданих ним доказів, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки належними та допустимими доказами винних дій відповідача є своєчасно наданий позивачем перевізнику тест/відомості про вакцинацію, які у справі відсутні.

Таким чином, посилаючись на загальні положення ЦК України про перевезення та права пасажира, останній залишив поза увагою, що право на свободу пересування не є абсолютним та підлягає обмеженням у певних випадках, зокрема, у даному випадку обмеження права на пересування встановлене Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та не суперечить Конституції України.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними позову, оцінка якого детальна надана судом першої інстанції. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов