ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/2147/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( вступна та резолютивна частина )

"31" серпня 2022 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., за участі секретаря судового засідання

Клисак Н.Г., позивача ОСОБА_1 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрик Наталії Павлівни про встановлення факту проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності

В С Т А Н О В И В

24.12.2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом, в якому вказав, що він з 05.04.2014 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, спільних дітей не було. Спадкоємцями на майно після померлої ОСОБА_3 є він та відповідач ОСОБА_2 . Позивач посилається в позові на те, що з 20 серпня 1987 року по 05 квітня 2014 року він мешкав ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, мали взаємні права та обов`язки, купували майно в інтересах сім`ї, с ними мешкав син дружини ОСОБА_2 . За час спільного проживання без реєстрації шлюбу і за спільні кошти 17.06.1998року на підставі договору купівлі-продажу, він та ОСОБА_3 придбали земельну ділянку площею 0,16 га, яка розташована на території Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області по АДРЕСА_1 та житлового будинок в АДРЕСА_1 за 5000 гривень. Факт мого спільного проживання з ОСОБА_3 по вказаній адресі підтверджується актом про встановлення проживання від 16.11.2021 року, складений за участю сусідів.

Позивач вважає, що придбане майно належало йому та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в зв`язку з тим, що це було придбано за спільні кошти та в період спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Факт спільного проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з 20 серпня 1987 року по 05 квітня 2014року ( день укладення шлюбу) підтверджується фотографіями, які додані до позову.

З урахуванням позовних вимог від 11.01.2022 року, позивач просить встановити його факт проживання та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.09.1990 року по 05.04.2014 року за адресою АДРЕСА_2 .

Визнати земельну ділянку площею 0,16 га, розташована на землях, що знаходиться на території АДРЕСА_3 , а також житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .Визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,16 га, розташована на території Лобойківської сільської ради Петриківськогорайону Дніпропетровської області по АДРЕСА_3 та на Ѕ частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 .

18.01.2022 року було відкрито провадження по справі і призначено слухання справи до підготовчого засідання.

Від приватного нотаріуса Петрик Н.П. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність ( а.с.35)

14.04.2022 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 в якому він просив відмовити в позові, пославшись що його мати ОСОБА_3 із позивачем не проживала однією сім`єю в АДРЕСА_2 , а проживала разом з ним та онукою, після укладення шлюбу із ОСОБА_4 в 2014 році вони проживали по вказаній адресі, позивач не працював і ніякого майна вони разом із матір`ю не купували, земельну ділянка і житловий будинок в АДРЕСА_1 мати у 1998 році купила і була власницею майна, позивач не має до цього відношення, просить в позові відмовити. ( а.с.42)

24.05.2022 року підготовче засідання було закрито і призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги в повному обсязі, пояснивши, що він познайомився в серпні 1987 року із ОСОБА_3 вони разом до кінця 1990 року проживали в Росії, після чого приїхали весною 1991 року в Україну і проживали разом в АДРЕСА_2 , яка їй належала ОСОБА_3 однією сім`єю. В 1998 році ОСОБА_3 разом з ним купили земельну ділянку та житловий будинок по АДРЕСА_1 за 5000 грн, але майно було оформлено на ОСОБА_3

5.04.2014 року вони із ОСОБА_3 зареєстрували шлюб і проживали в

АДРЕСА_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 його дружина померла. Він та відповідач подали заяву про прийняття спадщини, вважає що має право на Ѕ частину на земельну ділянку і житловий будинок в АДРЕСА_1 , так як він проживав без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 із 1.09.1990 року по 05.04.2014 року рік за адресою

АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 направив клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити в позовних вимогах.

Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом були встановлені наступні юридичні факти та правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 із 23.08.2013 року зареєстрований із 23.08.2013 року по цей час за адресою в АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспорту ( а.с.6)

Позивач уклав шлюб із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.9)

28 жовтня 2021 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Н.П. надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом після смерті дружини ОСОБА_3 на її майно, вказавши що крім нього є інший спадкоємець, син спадкодавця ОСОБА_2 , що підтверджується копією спадкової справи ( а.с.66)

24.12.2021 року позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 20.08.1987 року по 05.04.2014 рік, пославшись що він проживав із ОСОБА_3 з 1998 року по 13.07.2021 рік за адресою АДРЕСА_1 , в житловому будинку, який належав їм на праві спільної сумісної власності

(а.с.2-3). Однак в уточнених позовних вимогах від 14.01.2022 року, позивач просить в судовому порядку встановити факт проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 01.09.1990 року по 05.04.2014 рік за адресою в АДРЕСА_2 ( а.с.20)

В суді встановлено, що 17 червня 1998 року ОСОБА_3 купила у ОСОБА_5 житловий будинок, розташований

в АДРЕСА_1 та земельну ділянку прощею 0,16 га, яка розташована по АДРЕСА_3 , що підтверджується копіями вказаних договорів ( а.с.10-11).

04 квітня 2001 року ОСОБА_3 отримала Державний акт на право приватної власності на землю на земельну ділянку площею 0,2431 га яка розташована в

АДРЕСА_3 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства( а.с. 49).

Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Також суд критично оцінює в якості доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу фотографії, які надав позивач до суду, оскільки з них не можливо встановити характер відносин між особами, які там зображені, неможливо ідентифікувати час в який вони зроблені та місце ( а.с.12-13).

Суд критично відноситься до наданого позивачем акту встановлення факту проживання від 16.11.2021 року, в якому сусідами-свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , депутатом ОСОБА_8 встановлено, що позивач із 1998 року по 16.11.2021 рік проживав без реєстрації по АДРЕСА_1 із ОСОБА_3 , вели спільне господарство та займались благоустрієм будинку т а прибудинковою території, так як позивач відмовився від допиту вказаних свідків в суді, не надано інших доказів про те, що позивач постійно проживав із 1998 року по вказаній адресі, мав спільний бюджет та витрачали спільні кошти із ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.9)

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно.

Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 738/1452/17.

При цьому, суд не може встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1990 року по 2014 рік, оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка та жінки було введено в Сімейний Кодекс України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Таким чином в цій частині позовні вимоги не ґрунтуються на діючому законі. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно із частиною першою статті 36 Сімейного Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Позивачем не надано належних та допустимих на підтвердження обставин, які зазначені як підстави позову. А саме не доведено, що сторони проживали однією сім`єю в періоди, визначені позивачем в позовній заяві в період із 01.09.1990 року по 05.04.2014 рік за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином позовні вимоги про визнання факту проживання однією сім`єю - необґрунтовані. Інші позовні вимоги є похідними від зазначених, тому також є необґрунтованими. Таким чином встановлено, що позов в цілому - є необґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 76 - 81, 89, 141, 264-265 ЦПК України,ст.328, 393 ЦК України, ст. 21, 36, 74 СК України, суд

УХВАЛИВ

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрик Наталії Павлівни про встановлення факту проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Петриківський райсуд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів від дня проголошення.

Учасники справи, які не були присутніми при оголошенні рішення, можуть оскаржити рішення протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. М. Іщенко