справа №176/430/22
провадження №2/176/348/22
РІШЕННЯ

Іменем України

24 серпня 2022 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді КУЧМИ В.В.,

за участю секретаря судових засідань ПЕТРЕНКО Н.В.,

розглянувши в місті Жовті Води Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з відповідачем перебуває у трудових відносинах з 23.04.1990 року по теперішній час. На підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», Наказу МОЗ України від 01.11.2021 за № 2393 «Про затвердження змін до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, за підписом в.о. генерального директора ОСОБА_3 підготовлено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19на його ім`я - ОСОБА_1 . Відповідно до якого, з 09.12.2021 на період дії карантину, встановлено КМУ. щеплення проти COVID-19обов`язкове для працівників ДП «Схід-ГК» та йому необхідно до 03.12.2021 надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 чи довідку ЛКК від сімейного лікаря про перенесений COVID-19, з відстрочкою вакцинації на певний строк, або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень за формою № 028-І/о, Затвердженої МОЗ України. Так як ним надано довідку від сімейного лікаря, термін дії якої закінчується 11.01.2022, з 12.01.2022 його було повідомлено про можливе відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-ІИ. Вказане повідомлення ним отримано особисто під підпис 11.01.2022, про що ним зроблено підпис, а також зазначено незгоду. Про відмову (ухилення) працівника дільниці хвостового господарства ГМЗ від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 та ненадання документа, який підтверджує профілактичне щеплення проти COVID-19, або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19. стосовно нього 11.01.2022 відповідачем було складено акт № 136. Після чого, його було ознайомлено з наказом № 39-ос від 11.01.2022 про відсторонення з 12.01.2022 від виконуваної мною роботи на строк до усунення причин, що його зумовили, а саме, надання документу, який підтверджує профілактичне щеплення проти COVID-19, або довідки про тимчасові або постійні протипоказання до вакцинації проти COVID-19за формою № 028-І/о, затвердженої МОЗ України. При цьому, позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до зазначених умов його відновлення на роботі, відповідно спірного наказу № 39-ос від 11.01.2022, після того як його було відсторонено від роботи та у разі можливої хвороби коронавірусом та одужання, довідка про одужання не буде та не є підставою для відновлення на роботі. Також, даним наказом визначено його місце перебування на час відсторонення - на дому. Крім того, даним наказом було доручено начальнику служби по роботі з персоналом та головному бухгалтеру підприємства період відсторонення не зараховувати до стажу, що дає право на щорічну відпустку та не здійснювати сплату страхового внеску на соціальне страхування та допомогу по тимчасовій непрацездатності.

Вважає, що наказ № 39-ос від 11.01.2022 про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19, відповідач порушив його право на працю, гарантоване ст. 43 Конституції України та КЗпП України.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки генерального директора ДП "СхідГЗК" Шовгелі С.В. № 39-ОС від 11 січня 2022 року «Про відсторонення ОСОБА_1 » та відновити його на роботі з наступного робочого дня, який слідує за днем ухвалення судом рішення.

Ухвалою від 15 лютого 2022 року відкрито провадження за вищезазначеним позовом та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

22.02.2022 року від відповідача надійшов відзив на позов, де останній вважає пред`явлені позовні вимоги необґрунтованими нормами чинного трудового законодавства і такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 91 ЦК України та ст. 62 ГК України ДП «СхідГЗК» є самостійним суб`єктом господарювання і діє на основі статуту. 09 грудня 2021 року набрав чинності наказ Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 №2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Отже, пунктом 6 цього Переліку визначено, що працівники ДП «СхідГЗК» мають обов`язково отримати профілактичне щеплення проти COVID-19, оскільки ДП «СхідГЗК» відноситься до підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83. Тому наказом в.о генерального директора від 18.11.2021 №444 було визначено дії працівників ДП «СхідГЗК» щодо виконання наказу МОЗ України від 01.11.2021 №2393. Даний наказ є організаційно-розпорядчим документом, який було видано керівником підприємства в межах його повноважень щодо здійснення керівництва підприємством на підставі ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України та Статуту ДП «СхідГЗК» і як такий, що відповідає нормам чинного законодавства України. Накази в.о. генерального директора від 18.11.2021 №444 та спірний наказ від 11.01.2022 №39-ос «Про відсторонення ОСОБА_1 » є організаційно-розпорядчими документами та які було видано керівником підприємства і стосуються організаційних питань, тобто основної діяльності. Чинним законодавством України заборонено втручання у господарську діяльність будь-кому і навіть суду. Також, відповідач заперечує проти твердження позивача, що відповідач порушив його право на працю, гарантоване ст. 43 Конституції України та КЗпП України, тому що відповідно до роз`яснення Державної служби України з питань праці від 28.10.2021 №7366/1/4.1-21 роботодавець може відсторонити працівника від роботи, зокрема в інших випадках, передбачених законодавством ст. 46 Кодексу законів про працю України. До інших випадків , передбачених законодавством належить, зокрема відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Це передбачено статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Тому, як інформувала Державна служба України з питань праці, відмова або ухилення працівника від обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 є підставою для його відсторонення. Якщо працівник не надає сертифікат про проходження обов`язкового щеплення - це також є підставою для його відсторонення від роботи. Так як позивач є працівником ДП «СхідГЗК», не пройшов обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, не має протипоказань до вакцинації, керівник відповідача зобов`язаний був, відповідно до діючого законодавства відсторонити позивача від роботи задля уникнення адміністративної відповідальності у вигляді штрафу від 2000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 34000 до 170000 грн. ст. 44-3 КУпАП. Окрім того відповідач зазначає, що тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується таких захід у виняткових випадках і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Ухвалою від 23 лютого 2022 року зупинено провадження по даній цивільній справі.

Не погодившись з вказаною ухвалою представником позивача було подано апеляційну скаргу на ухвалу від 23 лютого 2022 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2022 року ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року скасовано і справу повернуто до суду пергої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою від 06 травня 2022 року поновлено провадження по даній справі.

30 червня 2022 року від відповідача на адресу суду надійшла заява з проханням долучити до матеріалів справи копію наказу №256/ос від 03.03.2022 Про допуск до роботи працівника ДП «СхідГЗК» ОСОБА_1 .

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває з відповідачем у трудових відносинах з 23.04.1990 року по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 . (а.с.9-12)

На підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», Наказу МОЗ України від 01.11.2021 за № 2393 «Про затвердження змін до переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, за підписом в.о. генерального директора ОСОБА_3 підготовлено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 на ім`я - ОСОБА_1 , відповідно до якого, з 09.12.2021 на період дії карантину, встановлено КМУ. щеплення проти COVID-19 обов`язкове для працівників ДП «Схід-ГЗК» та позивачу необхідно до 03.12.2021 надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 чи довідку ЛКК від сімейного лікаря про перенесений COVID-19, з відстрочкою вакцинації на певний строк, або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень за формою № 028-І/о, Затвердженої МОЗ України. (а.с.16)

У даному повідомленні зазначено, що оскільки позивачем було надано довідку від сімейного лікаря, термін дії якої закінчується 11.01.2022, його було повідомлено, що з 12.01.2022 він буде відсторонений від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-ІИ.

Вказане повідомлення позивачем отримано особисто під підпис 11.01.2022 року.

Наказом від 11.01.2022р. №39-ос «Про відсторонення ОСОБА_1 », останнього відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 12.01.2022 на строк до усунення причин, що його зумовили, а саме, ненадання документу, який підтверджує профілактичне щеплення проти COVID-19 або довідки про тимчасові або постійні протипоказання до вакцинації проти COVID-19 за формою №028-1/о, затвердженої МОЗ України. Крім того, даним наказом позивачу було визначено місце перебування на час відсторонення на дому та було доручено начальнику служби по роботі з персоналом та головному бухгалтеру підприємства період його відсторонення не зараховувати до стажу, що дає право на щорічну відпустку та не здійснювати сплату страхового внеску на соціальне страхування та допомогу по тимчасовій непрацездатності. (а.с.13)

Висновки суду.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника.

Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 04 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

У пунктах «а», «б» статті 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Пунктом 41? постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову Працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Практики Верховного Суду у справах про відсторонення від роботи працівника через відсутність щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, наразі немає.

При цьому в провадженні Верховного Суду раніше були справи, де позивачі оскаржували обмеження, яких, на їхню думку, зазнають діти у зв`язку з відсутністю щеплень.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 337/3087/17 зазначено, що завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей. У спорі, що розглядався, індивідуальне право (інтерес) батьків дитини і відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права дитини на здобуття освіти, в тому числі в дошкільних закладах, протиставляється загальному праву (інтересу) інших батьків та їх дітей, які провели щеплення перед направленням дитини для здобуття освіти в дошкільних закладах, з метою забезпечення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантоване статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2021 року у справі № 630/554/19 вказано, що через відмову матері від профілактичного щеплення дитини у зв`язку з недовірою до вакцини, відповідач правомірно відмовив у прийнятті дитини до дитячого навчального закладу без висновку лікарсько-консультативної комісії (за відсутності у дитини щеплень) про можливість відвідування дитячого навчального закладу. Оскільки будь-яке право об`єктивно кореспондується з обов`язками, право на дошкільну освіту закон пов`язує з обов`язком проведення профілактичних щеплень, які гарантують безпеку як власне окремій дитині, так і особам, які навколо неї, висновки судів нижчих рівнів про протиправність та неправомірність дій завідувачки Дитячого навчального закладу є необґрунтованими і такими, що суперечать закону. Дитина позивача не позбавлена права на освіту і може отримати її в інших формах.

У постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто не освіта, а саме життя, здоров`я і безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя і здоров`я людини над правом на освіту. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень дитина не може бути допущена до занять, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учнів та працівників школи або дитячого садка, а й захищає таким чином власне дитину, яка неї отримала профілактичних щеплень. З огляду на суспільні інтереси тимчасове відсторонення дитини від занять (до проведення щеплення, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) не призвело до порушення конституційного права на освіту, яку вона може отримати в інших формах.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом, підставою для відсторонення позивача від виконання своїх посадових обов`язків у наказі № 39-0с від 11 січня 2022 року стало повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 11.01.2022 року № 15-10/126 та акт від 11.01.2022 року № 136, копію якого сторонами суду не надано та даний акт судом не досліджувався. Крім того, при відстороненні позивача від роботи, роботодавець керувався статтею 46 Кодексу законів про працю України, частиною другою статтею 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року № 2153.

Тобто, 11 січня 2022 року позивача було повідомлено про необхідність обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. Також, позивачу було повідомлено, що оскільки надана ним довідка про одужання від сімейного лікаря закінчить свою дію 11.01.2022 року, то з 12 січня 2022 року його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, якщо до цього часу він не надасть документ, який підтвердить наявність у нього профілактичного щеплення проти COVID-19, або медичний висновок про наявність абсолютних протипоказань, а також, повідомлено про наслідки ненадання позивачем зазначених документів.

Разом з тим, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач у встановленому законом порядку відмовився від обов`язкового профілактичного щеплення.

Так, у оскаржуваному наказі відсутні відомості про те, що позивач, відмовився або ухилився від проходження обов`язкового щеплення та якими доказами (документами) підтверджується факт відмови чи ухилення.

Таким чином, відповідачем не доведено, що позивач відмовився або ухилилася від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19.

Згідно зі статтею 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавством визначено порядок проведення профілактичних щеплень, а також передбачено порядок, згідно з яким встановлюється та оформлюється документально факт відмови особи від проведення щеплення.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що починаючи з моменту повідомлення ОСОБА_1 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 до моменту відсторонення від роботи, у позивача було достатньо часу для проходження такого щеплення і останній у встановленому законом порядку ухилився чи відмовився від обов`язкового профілактичного щеплення. На переконання суду у позивача зовсім не було часу для проходження щеплення оскільки про його обов`язковість позивачу повідомлено 11.01.2022 року, а 12.01.2022 року його вже було відсторонено від роботи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи є таким, що не відповідає вимогам трудового законодавства та його відсторонення від займаної посади проводилось з порушенням порядку, передбаченого законом, а тому наказ №39-ос від 11.01.2022 року «Про відсторонення ОСОБА_1 » має бути визнано незаконним та скасовано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Щодо вимоги позивача про поновлення його на роботі з наступного робочого дня, який слідує за днем ухвалення судом рішення необхідно зазначити наступне.

Відсторонення працівника від роботи є лише призупинення трудових відносин та на період відсторонення робоче місце зберігається за працівником, а при звільненні працівника з роботи, на відміну від відсторонення, трудові відносини повністю припиняються.

Поновленню на роботі підлягають лише звільненні з роботи працівники.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 не звільнений з роботи, а відсторонений від роботи.

Крім того, відповідно до наказу №256/ос від 03.03.2022 року, позивача допущено до роботи та відновлено йомунарахування та виплату заробітної плати, відновлено сплату страхового внеску на соціальне страхування та допомогу по тимчасовій непрацездатності, відновлено зарахування ОСОБА_1 стажу, що дає право на щорічну відпустку.

Таким чином вимога ОСОБА_1 про поновлення його на роботі задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Частина 1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних зокрема визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення на роботі з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст.277 ЦК України, ст.ст.3,12,141,258,259,265,273,354,355 ЦПК України, суд, - У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ за підписом в.о. генерального директора ДП «СхідГЗК» С.В. Шовгелі за №39-ос від 11.01.2022 року «Про відсторонення ОСОБА_1 ».

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про поновлення на роботі - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат», 52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води вул. Горького. б. 2, на користь держави судовий збір 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області: В.В. КУЧМА