Справа № 157/1179/21
Провадження №2/157/38/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вавдіюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ТзОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М. № 6035 від 23 вересня 2019 року, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що постановою старшого державного виконавця Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Склезя С.С. від 6 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 66415195 щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості в сумі 27950 грн. 29 коп. Підставою для відкриття виконавчого провадження являлася заява ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», , виконавчий напис №6035, виданий 23.09.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М., та копія кредитного договору. Однак, виконавчий напис здійснено з грубими порушеннями вимог чинного законодавства, а тому він повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Зокрема, на момент видачі виконавчого напису чинним законодавством та підзаконними нормативно-правовими актами не було передбачено право нотаріуса видавати виконавчі написи на підставі кредитних договорів. Окрім того, відповідачем не надано нотаріусу доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Також ОСОБА_1 не була повідомлена належним чином за 30 днів про заборгованість та необхідність її погашення. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. В оспорюваному виконавчому написі вказано, що його вчинено на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року такий Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Згідно з п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року та постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року в цій частині. Таким чином, у момент вчинення виконавчого напису 23 вересня 2019 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 23 вересня 2019 року, була обумовлена й іншими обставинами, наведеними нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати і, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 5 червня 2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Усупереч вказаному, відповідач не може підтвердити, що ОСОБА_1 дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису мала безспірну заборгованість перед стягувачем, що заборгованість була саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, відповідач не має підтвердження факту отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність такої заборгованості, та що вона надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Згідно з правовою позицією Великої палати Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Доданий до виконавчого напису кредитний договір не являється оригіналом, а його копія нотаріально не посвідчена. Окрім того, на момент видачі виконавчого напису 23 вересня 2019 року була чинна редакція Закону України «Про нотаріат» від 16 липня 2019 року, згідно з якою статтею ст. 91 цього Закону було встановлено, що виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Аналогічне положення щодо строку пред`явлення виконавчого напису до виконання зазначене у самому виконавчому написі. Не зважаючи на вказане, оскаржуваний виконавчий напис був надісланий до виконавчої служби лише 4 червня 2021 (дата та вихідний номер на супровідному листі до виконавчого листа), тобто через один рік та вісім місяців після його видачі. Законом України № 775-ІХ від 14 липня 20202 року «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» внесені зміни до ст. 91 Закону України «Про нотаріат» та визначено строк пред`явлення виконавчого напису в три роки. Однак, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Враховуючи вказане, виконавчий напис, вчинений до внесення змін до ст. 91 Закону України «Про нотаріат», міг бути пред`явлений до виконання лише в межах одного року.

Позивачка ОСОБА_1 подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у її відсутності.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява за підписом директора товариства Велікданова С.К., у якій останній зазначає про те, що визнає позовні вимоги ОСОБА_1 і, крім того, не заперечує щодо стягнення з відповідача судового збору у розмірі 454 грн., оскільки інші 50% судового збору повертаються позивачці з державного бюджету у порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України, однак у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. просить відмовити, оскільки позивачкою не надано розрахунку понесення таких витрат.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням оголошення про виклик останній вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи; причину неявки в судове засідання ОСОБА_2 не повідомив і пояснень щодо позову не подав.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Суд встановив, що 23 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 6035, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20182407-1/2 від 24 липня 2018 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 1706/01 від 17 червня 2015 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» на підставі договору факторингу № 20141028-Г від 28 жовтня 2014 року відступлено право вимоги за договором № 2114/3175CLBPS від 29 серпня 2013 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 , заборгованість за період з 27 жовтня 2014 року по 18 вересня 2019 року включно у розмірі: 12961 грн. 60 коп. за тілом кредиту, 1495 грн. 97 коп. за нарахованими та несплаченими процентами, 13342 грн. 72 коп. за нарахованою та несплаченою пенею, 150 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього 27950 грн. 29 коп. (а.с. 10).

Постановою старшого державного виконавця Камінь-Каширського відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Склезя С.С. від 6 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження №66415195 з виконання вищезазначеного виконавчого напису (а.с. 15).

Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Із оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що його вчинено приватним нотаріусом Остапенком Є.М. на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18).

Оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності у позивачки заборгованості по договору від 29 серпня 2013 року, а тому з урахуванням вказаних обставин відсутні підстави вважати, що заборгованість була безспірною.

Подані фінансовою установою нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості, оскільки про наявність спору щодо заборгованості свідчить те, що у виконавчому написі зазначені суми із стягнення як самої заборгованості, так і відсотків по боргу, пені, які можуть бути оспорені.

Крім того, в оспорюваному виконавчому написі вказано, що його вчинено на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року такий Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Згідно з п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року в цій частині. Постанова апеляційного адміністративного суду набрала законної сили з моменту її проголошення; ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року цю постанову залишено без змін.

Виконавчий напис, вчинення якого оспорює позивачка, вчинений нотаріусом 23 вересня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14.

Отже, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса стосувався нотаріально посвідчених договорів.

Таким чином, договір № 2114/3175CLBPS від 29 серпня 2013 року на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вже не був тим документом, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17.

Таким чином, з огляду на вищенаведене та беручи до уваги, що представник відповідача позов визнав, суд дійшов висновку, про наявність підстав для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 454 грн., а інших 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 454 грн., належить стягнути на користь позивачки з відповідача.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються як з судового збору, так і витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачкою не надано доказів на підтвердження понесення нею витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 27, 78-81, 137, 141, 142, 258, 259, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» (місцезнаходження: вул. Стельмаха, 9А, офіс 203, м. Ірпінь, Київська область, ЄДРПОУ - 35017877), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Євген Михайлович (місцезнаходження: вул. Мала Житомирська, 6/5, м. Київ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенка Євгена Михайловича від 23 вересня 2019 року, що зареєстрований у реєстрі за № 6035, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при пред`явленні позову до суду згідно з квитанцією АТ «Укрпошта», номер платежу від 26 серпня 2021 року, у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/.

Дата складення повного судового рішення 17 серпня 2022 року.

Головуючий: О. В. Антонюк