"16" серпня 2022 р. Справа № 363/2829/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Несин Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації, в інтересах дітей: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Димерської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що в АДРЕСА_1 з липня 2015 року проживає без реєстрації ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_3 народила доньку ОСОБА_1 . Відомості про батька дитини ОСОБА_1 , записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а саме зі слів матері. 09.01.2020 року ОСОБА_2 написала заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу здоров`я. Тобто, ОСОБА_2 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 22.09.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

28.07.2021 року протокольною ухвалою суду ухвалою суду здійснено заміну третьої особи органу опіки та піклування Катюжанської сільської ради на службу у справах дітей Димерської селищної ради, закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. Крім того, зазначає, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Своє право, щодо подання відзиву на позовну заяву не реалізував.

Представник третьої особи, служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник третьої особи, служби у справах дітей Димерської селищної ради, в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_1 від 14.01.2020 року, батьками є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_2 . Відомості про батька дитини записано за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження.

Як вбачається, із заяви ОСОБА_2 від 09.01.2020 року, остання відмовилась забирати свою дитину дівчинку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із КЗ «Вишгородська ЦРЛ» акушерсько-гінекологічний відділ, у зв`язку з тяжким матеріальним становищем.

На підставі вищевказаної заяви ОСОБА_2 , працівниками КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВРР у присутності працівника органу внутрішніх справ України Вишгородського ВП ГУНП в Київській області складено акт №44 про те, що 09.01.2020 року о 13 годині 00 хвилин в КНП «Вишгородська ЦРЛ» - пологовому відділенні, ОСОБА_2 відмовилась забирати дитину жіночої статі народжену ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 21.01.2020 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлення опіки», надано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та встановлено над дитиною опіку. Призначено ОСОБА_5 опікуном над малолітньою ОСОБА_3 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації від 23.07.2020 року №7-20/1764 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах дитини орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 щодо її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такої, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, що визначено частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тобто, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, стаття 166 Сімейного кодексу України.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, яка є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідомо не виконує покладених на неї законом обов`язків щодо виховання та належного утримання дитини, вона не займається її вихованням та не проявляє інтересу до її життя. Крім того, ОСОБА_2 свідомо відмовилась від батьківських обов`язків стосовно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується її особистою письмовою заявою від 09.01.2020 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та умисно ухиляється від їх виконання, щодо виховання та належного утримання своєї доньки, вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку її до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини.

На підставі викладеного та керуючись статтями 150, 164, 165, 166, 192 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», на підставі статей 4, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації (07300, м. Вишгород, пл. Шевченка, 1).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації (07301, Київська область, м. Вишгород, пл. Шевченка, 1 к.99);

Служба у справах дітей Димерської селищної ради (07330, Київська область, Вишгородський район, смт Димер, вул. Соборна, 19).

Суддя О.Д. Рудюк