Справа № 495/3371/18
№ провадження 6/495/16/2022
УХВАЛА

Про відмову в задоволенні заяви

"25" серпня 2022 р. м. Білгород - Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Мельник Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2020 року, були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 01.10.2013 року у розмірі 11 494,8 доларів США, за договором позики від 01.10.2013 року у розмірі 196 974,12 євро, за договором позики від 01.10.2013 року в розмірі 100 991,5 рублів, а також судовий збір у розмірі 4400 грн.

На виконання вищевказаного рішення, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області були видані виконавчі листи.

17 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду через свого представника ОСОБА_3 з заявою про розстрочення виконання рішення суду, вказуючи при цьому, що з метою виконання рішення від 22.09.2020 року ним було вкладено кошти у ремонт своєї будівлі АДРЕСА_1 , адже планувалось, що під час літнього сезону 2020 він буде здавати їх в оренду відпочиваючим, а за отримані кошти розрахується з позивачем за борг, стягнутий на підставі вищевказаного рішення суду.

Однак, є загальновідомим, що з березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин у зв`язку з розповсюдженням пандемії СOVID-19, який з урахуванням епідемічної ситуації продовжено по всій території України до 31.08.2020 року.

У зв`язку з запровадженням та продовженням карантину та закриттям кордонів, літній сезон 2020 року фактично не відбувся.

І тому, у зв`язку з відсутністю відпочиваючих, відповідач ОСОБА_1 ,через незалежні від нього надзвичайні обставини не зміг отримати прибуток, який він планував використати, щоб погасити свою заборгованість перед позивачем.

Таким чином, враховуючи важкий матеріальний стан відповідача та враховуючи наявність надзвичайної події: пандемії СOVID-19 та запровадження у зв`язку з цим карантину вважає,що існують всі підстави, передбачені ч.3,4 ст.435 ЦПК України для розстрочення виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 22.09.2020 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики строком на 3 роки рівними платами.

Сторони у судове засідання не з`явились, від представника ОСОБА_2 адвоката Бондаренко Г.Є. надійшла заява про розгляд справи за її відсутність, проти задоволення заяви заперечує у повному обсязі та просить відмовити.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд розглядає справи за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи.

Вивчивши матеріали поданої заяви та матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Згідно статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У сенсі розуміння ч.3ст.258 ЦПК України, розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно ст.267 ч.1 ЦК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до положень ч.1,3, 4,5, 7 статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Підстави для відстрочення чи розстрочення виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

За положеннями частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість, заявник вказуючи на свій майновий стан не надає суду жодного належного та об`єктивного доказу на підтвердження того/не приєднує до матеріалів своєї заяви докази у підтвердження наявності у нього спірного нерухомого майна, ведення ним господарської діяльності, вчинення дій, направлених на виконання рішення суду шляхом ремонту своєї будівлі у СК «Рассвет» в смт. Затока, статистичні дані падіння його прибутку по відношенню з минулими роками, з підстав відсутності відпочиваючих, тобто не доводить обставин, за яких можливо було дослідити дійсність погіршення його матеріального стану, у зв`язку з наведеної ним обставини, як запровадження карантину/.

Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) на всій території України запроваджено карантин з 12.03.2020 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №338-р від 25.03.2020 (зі змінами) "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації" з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України установлено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 22.05.2020.

В подальшому карантин було продовжено відповідно з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року, а згодом до 31.08.2020 року

Положеннями пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни введено низку заборон.

Режим надзвичайної ситуації, спричинений коронавірусом SARS-CoV-2, на думку суду, є надзвичайною подією, яка унеможливлює здійснення господарської діяльності у звичайному режимі, що свідчить про наявність виняткових (особливих) і непереборних обставин, через які істотно ускладнюється виконання судового рішення .

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Проте, як вже наводилось вище за текстом рішення, заявником не надано суду жодного доказу ведення ним господарської діяльності, за якої він зазнав збитків під час дії карантину, спричиненого коронавірусною хворобою (COVID-19)

Виходячи з того, що згідно із ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, то обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У рішенні від 17.05.2005 року по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що «затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції» (див. § 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бакай та інші проти України» від 09.11.2004).

Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частина 2 ст. 617 Цивільного кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Разом з тим, суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Варто зазначити, що суд у вирішенні цих питань також враховує те, що обставини, за яких виконання рішення неможливе, повинні існувати насправді, в реальності, та безпосередньо перешкоджати його виконанню в строки, в обсязі та в порядку, визначені у рішенні.

Тому не є підставами для суду для надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, зміни чи встановлення способу і порядку його виконання обставини, які зумовлені суб`єктивним фактором і неправомірною поведінкою з боку сторін.

Крім того, судом враховується, що за вимогою ч.5 ст. 435 ЦК України, для розстрочення виконання рішення суду вже перевищені строки, адже рішення № 495/3371/18 було ухвалено 22.09.2020 року.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 435 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складений 25 серпня 2022 року.

Суддя: