ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/1999/20 Номер провадження 22-ц/814/2478/22Головуючий у 1-й інстанції Бородіна О.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 16:32:49 год 23 квітня 2021 року до 09:41:36 год 26 квітня 2021 року, дата виготовлення повного тексту судового рішення 06 травня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, після зменшення позовних вимог, остаточно просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 290 273,04 грн, з яких 1 500,00 грн - франшиза та 288 773,04 грн - різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням); вирішити питання щодо судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 січня 2020 року у місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ТОYОТА RАV 4» під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «МЕRCEDES-BENZ» під її керуванням. Постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2020 року по справі № 642/562/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зазначала, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ТОYОТА RАV 4», державний номер НОМЕР_1 , застрахована у ПАТ «СК «ВУСО» і 19 лютого 2020 року ця страхова компанія здійснила їй виплату страхового відшкодування у розмірі 128 500,00 грн, виходячи з такого розрахунку: 130 000,00 грн ліміт за полісом №193178274 - 1500,00 грн франшиза.

За станом на жовтень 2020 року загальний розмір витрат, які позивач понесла для відновлення свого автомобіля, склав 417 273,04 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди у розмірі 290 273,04 грн, з яких 1500,00 грн - сума франшизи, 288 773,04 грн - різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 902,73 грн;

зобов`язано Управління Державної казначейської служби України в Холодногірському районі м. Харкова Харківської області повернути ОСОБА_2 надмірно сплачений нею при подачі позову судовий збір в сумі 2 726,79 грн, відповідно до квитанції №0.0..1. від 13 квітня 2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника, що позбавило його права на виклик і допит оцінювачів, експертів для з`ясування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, винних осіб, точної суми збитків, причин розбіжностей, не надано можливості ставити експертам питання.

Зазначав, що судом помилково не взято до уваги наданий ним висновок комплексного експертного дослідження та експертного дослідження відео, звукозапису № 19885/20017 від 19 січня 2021 року, яким підтверджується вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді. Безпідставно двічі стягнуто з нього франшизу у розмірі 1 500,00 грн.

Справу розглянуто без участі страхової компанії. Позивачка звернулась до суду у квітні 2020 року, а докази дійсного розміру шкоди надала лише у жовтні, отже його провини у порушенні строків розгляду справи немає. Справа про адміністративне правопорушення розглядалась лише щодо нього через помилку поліції, питання щодо вини ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді судом не вирішувалось. Ним подано апеляційну скаргу на постанову суду в справі про адміністративне правопорушення, адже він вважає, що винна у дорожньо-транспортній пригоді саме позивачка. Судом безпідставно відмовлено у витребуванні справи про адміністративне правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Вакім В.Е., представник ОСОБА_2 , посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Звертається увага, що висновок комплексного експертного дослідження та експертного дослідження відео, звукозапису подано з порушенням процесуальних строків. Вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді встановлена постановою суду в адміністративній справи, яка має преюдиційне значення, отже суд не міг не взяти її до уваги. Питання щодо вини ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху не входить до предмету доказування у цій справі. Відповідач не надав доказів того, що він не був повідомлений про розгляд справи. Позовні вимоги зменшено у межах строків, визначених ЦПК України. Підстав для залучення страхової компанії до розгляду справи немає. Суд першої інстанції правильно визначив суму, що підлягає стягненню.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 року дану справу передано колегії суддів під головуванням (суддя-доповідач) Бурлаки І.В., судді: Яцина В.Б., Хорошевський О.М.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 року замінено суддю Хорошевського О.М. на суддю Пилипчук Н.П.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2022 року справу прийнято до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М. Справу призначено до слухання.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2020 року приблизно о 13:34 год. на перехресті Панасівського проїзду та вулиці Великої Панасівської сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ТОYОТА RАV 4», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «МЕRCEDES-BENZ», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власницею автомобіля «МЕRCEDES-BENZ», державний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску, є ОСОБА_3 , (т.1 а.с.13).

Постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова набрала законної сили 22 лютого 2020 року (т.1 а.с.15).

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ТОYОТА RАV 4», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «СК «ВУСО» за полісом № 193178274. Відповідно до полісу №193178274 ліміт за шкоду, спричинену майну третіх осіб, складає 130 000,00 грн, розмір франшизи 1 500,00 грн.

ОСОБА_2 своєчасно звернулася до ПАТ «СК «ВУСО» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування.

19 лютого 2020 року ПАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 128 500,00 грн, виходячи з такого розрахунку: 130 000,00 грн (ліміт за полісом №193178274) 1 500,00 грн (франшиза) = 128 500,00 грн (т.1 а.с. 16-27).

З довідки Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 18 травня 2020 року вбачається, що інших випадків дорожньо-транспортних пригод з автомобілем «МЕRCEDES-BENZ», державний номер НОМЕР_2 , окрім 11 січня 2020 року, не зафіксовано (т.1 а.с.75).

Як вбачається з рахунку від 14 лютого 2020 року, виданого ТОВ «Автомобільний дім «СОЛЛІ-ПЛЮС», розмір шкоди, завданої автомобілю ОСОБА_2 - «МЕRCEDES-BENZ», внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11 січня 2020 року, становить 691 451,90 грн (т.1 а.с.28-32).

Висновком експерта № 6/190СЕ-20 від 04 червня 2020 року за результатами судової автотоварознавчої експертизи № 6/1/90СЕ-20 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «МЕRCEDES-BENZ», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, яка сталася 11 січня 2020 року, становить 653 082,73 грн (т.1 а.с.54-72).

ОСОБА_2 сплачено грошові кошти за деталі та відновлювальний ремонт її автомобіля «МЕRCEDES-BENZ», державний номер НОМЕР_4 , який проведено після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11 січня 2020 року.

Як вбачається з рахунку №213 від 21 жовтня 2020 року, видаткової накладної №155 від 21 жовтня 2020 року та копії дубліката чеку від 22 жовтня 2020 року №0.0..1 ОСОБА_2 придбано у фізичної особи- підприємця ОСОБА_4 необхідні для ремонту автомобіля товари на загальну суму 259 780,00 грн (т.1 а.с.139-141).

З рахунку та акту виконаних робіт №7742 від 23 жовтня 2020 року між ТОВ «Автомобільний дім «СОЛЛІ- ПЛЮС» та ОСОБА_3 вбачається, що виконані ремонтні роботи щодо автомобіля «МЕRCEDES-BENZ», державний номер НОМЕР_4 , на загальну суму 157 493,04 грн (т.1 а.с.142-151).

Як вбачається з копії дубліката чеку №0.0..1 від 22 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 сплатила ТОВ «Автомобільний дім «СОЛЛІ-ПЛЮС» кошти у розмірі 157 493,04 грн (т.1 а.с.152).

З висновку комплексного автотехнічного експертного дослідження та експертного дослідження відео-, звукозапису № 19885/20017 від 19 січня 2021 року, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 , вбачається, що виходячи з наданого на дослідження відеозапису, з урахуванням наданої на дослідження циклограми роботи світлофорів, а також локальної програми роботи контролера на момент виникнення пригоди, в момент зіткнення транспортних засобів по напрямку руху автомобіля «ТОYОТА RАV 4», державний номер НОМЕР_1 , ввімкнений зелений сигнал світлофора, а по напрямку руху автомобіля «МЕRCEDES-BENZ»», державний номер НОМЕР_4 , був ввімкнений червоний сигнал світлофора протягом 0,12 с. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «ТОУОТА КАУ 4» ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «ТОYОТА RАV 4» ОСОБА_1 визначалась шляхом виконання ним вимог пунктів 10.1., 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «ТОYОТА RАV 4» ОСОБА_1 не відповідали вимогам пунктів 10.1., 16.6 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «МЕRCEDES-BENZ» ОСОБА_2 повинна була діяти у відповідності до вимог пунктів 8.7.3 «ґ», «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо- транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «МЕRCEDES-BENZ» ОСОБА_2 визначалась шляхом виконання нею вимог пунктів 8.7.3 «ґ», «е», 8.18 та 16.3 Правил дорожнього руху України, для чого у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «МЕRCEDES-BENZ» ОСОБА_2 не відповідали вимогам пунктів 8.7.3 «ґ», «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.181-191).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходи в з того, що відповідач як винуватець дорожньо-транспортної пригоди має відшкодувати позивачці різницю між вартістю ремонту автомобіля та виплаченим страховим відшкодуванням та додатково до цього - франшизу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність винного водія застрахована, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Як встановлено судом, сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо- транспортної пригоди та виплата ОСОБА_2 страховиком ОСОБА_1 суми страхового відшкодування у розмірі 128 500,00 грн. Предметом спору є недостатність суми страхового відшкодування для відшкодування витрат на відновлення пошкодженого майна.

Факт здійснення позивачкою відновлювального ремонту підтверджується актом виконаних робіт, а розмір понесених нею витрат - рахунками та чеками, що не спростовані відповідачем під час розгляду справи.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням її автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_1 як винної особи на користь позивачки підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від ЗО жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20).

Враховуючи, що вартість придбаних деталей та ремонтних робіт склала 417 273,04 грн (259 780,00 + 157 493,04), страховою компанією сплачено ОСОБА_2 128 500,00 грн, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 як з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи 288 773,04 грн різниці між вартістю ремонтних робіт та страховою виплатою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у дорожньо- транспортній пригоді винен не лише він, а й позивачка; про те, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги наданий ним висновок комплексного експертного дослідження та експертного дослідження відео, звукозапису № 19885/20017 від 19 січня 2021 року, яким підтверджується вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, апеляційний суд відхиляє, виходячи з такого.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц викладений правовий висновок про те, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи такий позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), Верховного Суду у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 640/2161/16-ц (провадження № 61- 15762св19).

Як вбачається з матеріалів справи, чинною постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, за скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. З даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 не оскаржував постанову суду щодо нього в справі про адміністративне правопорушення. Протоколів відносно ОСОБА_2 не складалося та постанов про притягнення її до адміністративної відповідальності судом не приймалось.

Крім того, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 вказував, що не заперечує факт дорожньо-транспортної пригоди та підтверджує необхідність і бажання відшкодування шкоди, лише не погоджується з її розміром. З будь-якими вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди ОСОБА_1 не звертався.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо того, що його та його представника не було повідомлено про перенесення розгляду справи з 23 квітня 2021 року на 26 квітня 2021 року, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи не відкладався. Судове засідання відбулося 23 квітня 2021 року (п`ятниця), о 16:32 годині суд видалився до нарадчої кімнати, та 26 квітня 2021 року (понеділок) о 09:41 годині відбулось лише проголошення рішення суду. Про розгляд справи, призначений на 23 квітня 2021 року, відповідач був повідомлений, від нього та його представника надійшли заяви про перенесення розгляду справи, однак будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених у заявах, не було надано, тому суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу за їх відсутності.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції його позбавлено права участі у судовому засіданні, виклику оцінювачів, експертів для з`ясування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, винних осіб, точної суми збитків, причин розбіжностей, не надано можливості ставити експертам питання, відмовлено у витребуванні справи про адміністративне правопорушення, є безпідставними, адже він не був позбавлений можливості заявляти усні та письмові клопотання протягом розгляду справи, проте цим правом не скористався, клопотань про виклик експертів не заявляв. Необхідності у витребуванні матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що справу розглянуто без участі Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», апеляційний суд відхиляє, оскільки страхова компанія повністю виконала свій обов`язок перед ОСОБА_2 „ виплативши їй максимально можливу суму страхового відшкодування за полісом. Вимог до страховика не заявлено, та рішення у цій справі на його права та обов`язки не впливає.

Твердження ОСОБА_1 про те, що позивачка звернулась до суду у квітні 2020 року, а докази дійсного розміру шкоди надала лише у жовтні, отже, його провини у порушенні строків розгляду справи немає, не можуть бути взяті до уваги, оскільки жодним чином не впливають на правильність висновків суду по суті спору.

Інші доводи апеляційної скарги, зважаючи на предмет позову, не мають істотного значення для правильного вирішення цього спору.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

Європейський суд з прав людини вказав що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), а тому оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на наведене, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на законі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 серпня 2022 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов