Провадження № 2/761/2684/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження ци вільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Наша Прага» про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати інформацію, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

06 жовтня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить:

визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі Телевізійного каналу «ІНФОРМАЦІЯ_3» в телепрограмі «Максимум», а саме: «А вообще кто-то может задать вопрос: За какие деньги ОСОБА_3 гуляет и имеет недвижимость в Англии.»;

зобов`язати ОСОБА_2 спростувати визнану судом недостовірну інформацію в спосіб, в який вона була поширена, а саме: не пізніше п`яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили шляхом поширення в ефірі Телевізійного каналу «ІНФОРМАЦІЯ_3» в телепрограмі «Максимум» заяви наступного змісту: «Повідомляю глядачів, що зроблена мною заява ІНФОРМАЦІЯ_1 про те що колишній Генеральний прокурор України ОСОБА_1 є власником нерухомого майна в Англії (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) є недостовірною та такою, що порушила його права на повагу до честі, гідності і завдала шкоди його діловій репутації. Я спростовую вказану заяву як повністю недостовірну та прошу вибачення у глядачів»;

стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в ефірі Телевізійного каналу «ІНФОРМАЦІЯ_3» в телепрограмі «Максимум» поширив недостовірну інформацію про позивача, яка принизила його честь, гідність та завдала шкоди його діловій репутації.

В позові позивач зазначає, що ні він, ні члени його родини не мають нерухомості в Англії.

Внаслідок поширення недостовірної інформації позивачу спричинена моральна шкода, яку він оцінив в розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою суду від 09.11.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Представник позивача звертався до суду з клопотанням про слухання справи з викликом сторін, однак враховуючи підстави та предмет позову, докази, які були надані сторонами, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання.

Крім того. до суду надійшло клопотання представника позивача про залучення в якості співвідповідача ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3 365», оскільки зазначена юридична особа є супутниковим телемовником, що здійснює діяльність в аналітично-інформаційному форматі під логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_3», власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 та ютуб-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де опубліковано інтерв`ю ОСОБА_4 що містить недостовірну інформацію про ОСОБА_5 .

Однак суд не вбачав підстав для задоволення заявленого клопотання, оскільки позивач в позовній заяві просить спростувати інформацію, яка розповсюджена в ефірі Телевізійного каналу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та не оскаржував інформацію, яка розміщена на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 та ютуб-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_3».

01.06.2021 року до суду надійшов відзив ТОВ «Наша Прага» на заявлені вимоги в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що ТОВ «Наша Прага» не розміщувало в ефірі зазначену в позовній заяві інформацію.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 указом Президента України №209/2016 від 12.05.2016 року був призначений Генеральним прокурором України та указом Президента України №636/2019 від 29.08.2019 року був звільнений із зазначеної посади.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телевізійного каналу «ІНФОРМАЦІЯ_3» в програмі «Максимум» о 20.00 год. ОСОБА_2 , відповідаючи на запитання журналіста каналу поширив інформацію про ОСОБА_1 , яка є недостовірною, принижує його честь, гідність ділову репутацію та завдала йому моральної шкоди, зокрема «А вообще кто-то может задать вопрос: За какие деньги ОСОБА_3 гуляет и имеет недвижимость в Англии.».

Позивач зазначав, що зазначена інформація є недостовірною.

Позивач на підтвердження розповсюдження інформації надав флеш-накопичувач із записом телепередачі. Однак відповідач ТОВ «Наша Прага» заперечував розповсюдження зазначеної інформації. Позивач на виконання положень ст.48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» не надав запис, який надала телерадіоорганізація-ліцензіат. А тому суд позбавлений можливості встановити, що саме зазначена телепередача із зазначеним змістом була випущена в ефір телеканалу.

Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обіймав посаду Генерального прокурора України, тобто був публічною особою, відомим у суспільстві, а відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави,та його безпосередні дії становлять суспільний інтерес.

Європейський Суд вважає, що людина, стаючи публічним політиком, свідомо обмежує своє право на повагу до особистого, сімейного життя і повинна бути терпимою навіть до жорсткої критики. Посадові чи публічні особи мають право на захист свого приватного життя, але межа захисту їх репутації повинна бути такою, щоб забезпечити й вільне обговорення політичних та інших питань, пов`язаних з їх діяльністю. Такі особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення своїх слів та вчинків і мають це усвідомлювати (справа Лінгенса проти Австрії).

Стаття 12 Загальної декларації прав людини проголошує, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання в його особисте та сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його життя, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Особисте життя будь-якої людини, навіть тісно пов`язане з громадським, тим не менш у ньому не розчиняється, і має свої межі. Надаючи широкі можливості реалізації свободи слова і поширенню інформації, Конвенція закріпила положення про те, що свобода слова одночасно передбачає відповідні обов`язки і відповідальність. Головним обмеженням у регулюванні цього питання є право на недоторканність приватного життя. У будь-якій державі особлива увага завжди приділяється приватному життю осіб, які перебувають на публічній службі.

У зв`язку із цим під час розгляду таких справ суди повинні брати до уваги положення Декларації про свободу політичної дискусії в засобах масової інформації, яка прийнята 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також важливі рекомендації Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя. Зокрема, названа Резолюція зазначає, що публічними фігурами є ті особи, які обіймають державну посаду і (або) користуються державними ресурсами, а також всі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті, будь-то в галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі.

Це означає, що недоторканність приватного життя публічних осіб стосується як політиків, високопосадовців, так і публічних осіб у галузі спорту, мистецтва, культури, науки тощо.

Політичні діячі та посадові особи, які обіймають політичні (публічні) посади або здійснюють публічну владу, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі).

Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів.

Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, вивчивши процесуальні заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В той же час позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що у телепередачі були розповсюджені завідомо неправдиві відомості.

Крім того, варто зауважити, що стороною позивача не надано суду доказів, що внаслідок поширення зазначених в позовній заяві відомостей, позивачу завдана шкода відповідним особистим немайновим благам.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст. ст. 23, 201, 277, 280, 297, 1167 ЦК України; ст. 9 Закону України "Про інформацію"; ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до цієї Конвенції; Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, ст.ст. 4, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Наша Прага» про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати інформацію, відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г.Притула