УХВАЛА

31 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 509/978/19

провадження № 61-4253св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «ТВК»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву

ОСОБА_1 про направлення справи за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «ТВК» про захист прав споживача, визнання договору частково недійсним, усунення перешкод

у користуванні предметом договору за встановленою юрисдикцією,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Державного підприємства «ТВК» (далі - ДП «ТВК») про захист прав споживача, визнання договору частково недійсним, усунення перешкод

у користуванні предметом укладеного з відповідачем договору.

Обґрунтовуючи позов, вказував, що 26 червня 2012 року він уклав

із ДП «ТВК» договір про надання послуг з обслуговування складсько-торговельного приміщення № ЧНС/2012 (далі - договір) строком

на 30 років.

За умовами цього договору (пункти 2.2.2 та 2.1.2) ДП «ТВК» передало йому як торговельне місце частину складсько-торговельне приміщення загальною площею 38,5 кв. м.

15 лютого 2019 року від ДП «ТВК» надійшла вимога про звільнення вказаного приміщення та розірвання договору про надання послуг

в односторонньому порядку.

Посилаючись на те що договір від 26 червня 2012 року містить несправедливі умови, необґрунтовані тарифи, просив визнати недійсними пункт 2.3.1 і пункт 5.4 цього договору з моменту його укладення

та зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди у користуванні предметом цього договору шляхом надання можливості продовжувати торговельну діяльність з використанням складсько-торговельного приміщення загальною площею 38,5 кв. м, переданого йому за вказаним договором про надання послуг.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду

від 08 лютого 2021 року, позов задоволено частково.

Усунено ОСОБА_1 перешкоди у користуванні предметом договору про надання послуг від 26 червня 2012 року № ЧНС/2012 шляхом надання можливості з боку ДП «ТВК» здійснювати торговельну діяльність

з використанням складсько-торговельного приміщення загальною площею 38,5 кв. м, переданого ОСОБА_1 за оспорюваним договором. У решті позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року, закрито провадження у справі № 509/978/19 за його позовом до ДП «ТВК» про захист прав споживача, визнання договору частково недійсним, усунення перешкод

у користуванні предметом договору.

Цією ж постановою ОСОБА_1 роз`яснено, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, і протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи

за встановленою юрисдикцією.

Копію постанови від 01 вересня 2021 року надіслано судам першої

й апеляційної інстанцій, а також сторонам у справі, в тому числі

ОСОБА_1 , яку згідно з розпискою, що міститься в матеріалах справи, він отримав 17 вересня 2021 року.

У зв`язку з ненадходженням до Верховного Суду у встановлений у постанові від 01 вересня 2021 року строк заяви ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою підсудністю, 22 жовтня 2021 року справу № 509/978/19 надіслано до Овідіопольського районного суду Одеської області, про

що повідомлено Одеський апеляційний суд та сторін у справі, в тому числі ОСОБА_1

16 лютого 2022 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 ,

в якій він просить направити справу за його позовом до ДП «ТВК» про захист прав споживача, визнання договору частково недійсним

за встановленою юрисдикцією до Господарського суду Одеської області.

У зв`язку з надходженням цієї заяви та для її належного розгляду листом Верховного Суду справу витребувано з Овідіопольського районного суду Одеської області. Справа надійшла на адресу Верховного Суду.

05 серпня 2022 року до Верховного Суду надійшло заперечення ДП «ТВК»

на заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією, в якому заявник просить у задоволенні заяви відмовити.

Обґрунтовуючи свою позицію, вказує на те, що отримавши 17 вересня

2021 року копію постанови Верховного Суду від 01 вересня 2021 року, в якій, зокрема, було роз`яснено право звернутись до Верховного Суду

з відповідною заявою протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови, ОСОБА_1 ні протягом визначеного у постанові строку,

ні протягом іншого розумного строку, об`єктивно необхідного для виконання відповідної процесуальної дії, таким правом не скористався, а звернувся

до Верховного Суду із заявою про направлення справи за визначеною юрисдикцією поза розумними строками.

Згідно з частиною четвертою статті 414 ЦПК України в разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє

в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства,

чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що строк для подання заяви про направлення справи

за визначеною юрисдикцією було визначено у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року, яку ОСОБА_1 отримав 17 вересня 2021 року, однак у визначений судом строк та у встановленому порядку з відповідною заявою не звернувся, подану ОСОБА_1 поза встановленим строком заяву слід залишити без розгляду.

Крім того, у поданому запереченні ДП «ТВК» також заявляє клопотання про застосування до ОСОБА_1 передбачених пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України заходів процесуального примусу - просить накласти на нього штраф за зловживання процесуальними правами.

Мотивуючи таке клопотання, державне підприємство вказує, що одночасно з поданням до Верховного Суду заяви про направлення справи

№ 509/978/19 за його позовом до ДП «ТВК» про захист прав споживача, визнання договору частково недійсним за встановленою юрисдикцією

до Господарського суду Одеської області, ОСОБА_1 звернувся до цього

ж суду з позовом до ДП «ТВК» зі схожими позовними вимогами про зміну умов договору та усунення перешкод у користуванні майном (справа

№ 916/919/22). Позов прийнято до провадження, у справі призначено підготовче судове засідання.

Наполягаючи на застосуванні до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу, ДП «ТВК» вважає наведене вище зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами

не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує

до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Частинами першою - другою статті 143 ЦПК України визначено,

що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 144, пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про застосування одного із заходів процесуального примусу, зокрема, стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами.

Клопотання ДП «ТВК» про застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу задоволенню не підлягає з огляду на те,

що заявник не довів належними і допустимими засобами доказування зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, а поданням заяви про направлення справи за визначеною юрисдикцією поза межами визначеного судом строку та подання до суду позову до того ж відповідача не є зловживанням процесуальними правами.

Керуючись статтями 44, 126, 143, 144, 148, 260, 414, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про направлення справи № 509/978/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «ТВК» про захист прав споживача, визнання договору частково недійсним, усунення перешкод у користуванні предметом договору за встановленою юрисдикцією залишити без розгляду.

Клопотання Державного підприємства «ТВК» про застосування

до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу залишити без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко
В. М. Коротун