П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/2113/22

Провадження № 22-ц/4815/1050/22

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Панас О.В.

Час, дата і місце ухвалення заочного рішення

суду першої інстанції: 12 год. 10 хв. 15 червня 2022 року

в м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 20 червня 2022 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року в року в суд звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги, покликалась на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей. Щодо стягнення аліментів, зазначала, що спільні від шлюбу неповнолітні сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із матір`ю та перебувають на її повному утриманні та згоди в іншому не дійшли. Зважала на те, що діти навчаються у приватній мовній школі "STARt". Вартість 9 занять, а саме 18 академічних годин для обох дітей за 1 календарний місяць, становить 1 720 гривень.

З наведених мотивів просила розірвати шлюб між сторонами, який зареєстрований 25 лютого 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 239.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в твердій грошовій сумі 3 000 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти аліменти в твердій грошовій сумі 3 000 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ним повноліття.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2022 року позов задоволено частково.

Шлюб між сторонами, зареєстрований 25.02.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 239, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 08 лютого 2022 року до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 08 лютого 2022 року до повноліття дитини .

Рішення суду про стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 08 лютого 2022 року по 08 березня 2022 року допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати в сумі 992,40 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992,40 гривень в прибуток державного бюджету.

На рішення суду позивач подала апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що суд не навів жодних мотивів, чому до стягнення підлягає лише по Ѕ прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також суд залишив поза увагою доводи про необхідність стягнення додаткових витрат на утримання дітей, адже у позовній заяві йшлося про те, що діти навчаються у приватній мовній школі, де вартість навчання для обох дітей за 1 календарний місяць складає 1 720 гривень.

З викладених міркувань просила рішення суду першої інстанції у частині присудженої суми стягнення аліментів скасувати та прийняти нове, яким: стягнути з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 аліменти у твердій грошовій сумі 3000 гривень щомісячно, з моменту звернення до суду до досягнення повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 аліменти у твердій грошовій сумі 3000 гривень щомісячно, з моменту звернення до суду до досягнення повноліття; стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; у сумі 1 720 гривень щомісячно, з моменту звернення до суду до досягнення повноліття.

Тобто судове рішення в частині розірвання шлюбу не оскаржувалося.

Відзиву на апеляційну скаргу не надавалось, хоча про таке право було роз`яснено ухвалою Рівненського міського суду від 12 липня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому колегією суддів не переглядається справа частині розірвання шлюбу.

Судом було з`ясовано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільні діти сторін проживаються з матір`ю.

Спірні правовідносини між сторонами з приводу стягнення аліментів виникли з того приводу, що відповідач уникає своїх батьківських обов`язків з надання дітям матеріального утримання, тобто із факту порушення прав дітей на матеріальне забезпечення своїм батьком, що підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст. 181 СК України).

За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У силу положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років з 01 січня 2022 року в сумі 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Частиною першою ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" встановлено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Отже, беручи до уваги принцип рівності батьківських обов`язків, сума матеріального забезпечення спільних дітей, яка перевищує рекомендований законодавством відповідний прожитковий мінімум, а саме по 1500 гривень на кожну дитину від батька та матері, безсумнівно не порушує права дітей на гідний рівень життя та відповідає принципу якнайкращого забезпечення їхніх інтересів.

Посилання на необхідність вирішення позовних вимог, які не були заявлені позивачем, тобто про стягнення додаткових витрат на дітей, апеляційним судом відхиляються.

Так, відповідно до ч.6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Всупереч доводам заявника судом попередньої інстанції не було порушено принципу "jura novit curia", що наведений Великою Палатою Верховного Суду у справі № 904/5726/19.

Навпаки, розширене тлумачення цього правила особою, яка подала апеляційну скаргу, не відповідає такій основній засаді (принципу) цивільного судочинства як диспозитивність.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому вимоги щодо стягнення в порядку ст. 185 СК України додаткових витрат на дітей до розгляду не підлягають, оскільки у передбаченому процесуальним законодавством порядку їх не пред`являлось.

Поготів, такі вимоги неможливо вирішити судом самостійно, адже вони потребують чіткого формулювання, принаймні, зазначення відповідного періоду в часі, за який підлягають стягненню витрати на навчання дітей в приватній мовній школі, доведеності потреби фінансування витрат постійно, до досягнення повноліття дітьми, а не разово чи періодично. Крім того, підлягали обґрунтуванню обставини та правові підстави за якими батько всупереч рівності батьківського обов`язку повинен покривати такі витрати в повному обсязі.

Хоча згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надала, а апеляційним судом здобуто не було.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, адже зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд.

Колегія суддів зважає на можливість реалізації позивачем свого права на звернення до суду за вирішенням передбаченого ст. 185 СК України спору в належний спосіб, що встановлений Цивільним процесуальним кодексом України, а також права на одержання професійної правничої допомоги адвоката чи фахівця у галузі відповідного права.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків