ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/496/22 Справа № 212/3820/20 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.О.

сторони справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідачі: ТовариствО з обмеженою відповідальністю «Світ авто плюс», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Мотрук Роман Васильович на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2021 року, ухваленого суддею Дехтою Р.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 13 жовтня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року адвокат Амельчишин О.В., що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до відповідачів ТовариствА з обмеженою відповідальністю «Світ авто плюс», ОСОБА_2 про визнання договору комісії, договору купівлі - продажу автомобіля недійсним та стягнення суми грошових коштів.

Представник позивача зазначив, що 23.11.2019 приблизно о 13:00 годині неподалік від житлового будинку АДРЕСА_1 позивач зустрілася з ОСОБА_3 , який, дізнавшись про те, що остання має у власності транспортний засіб, легковий автомобіль марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про державну реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 12.01.2019 року, з метою незаконного заволодіння, шляхом введення в оману позивача вищевказаним транспортним засобом, вартістю 350366 гривень, запропонував ОСОБА_1 здійснити відчуження вищевказаного транспортного засобу шляхом укладення договору комісії.

З цією метою 23.11.2019 року ОСОБА_3 приїхав з позивачем до його знайомих, які працюють в ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» і які запевнивши позивача в тому, що вони начебто дійсно мають намір здійснити комісійний продаж її автомобіля за 350366 грн., і ввівши її таким чином в оману щодо своїх намірів, спонукали позивача до укладення такого договору.

Позивач, діючи під впливом омани, вважаючи, що відповідач ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» в особі ОСОБА_4 дійсно має намір здійснити комісійний продаж її автомобіля за обумовлену суму 350366 грн., в цей же день 23.11.2019 року уклала з підприємством, яке здійснює комісійну торгівлю транспортними засобами, а саме з ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» договір комісії №7167/19/009886.

Згідно п.1.1. договору комісії ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» взяло на себе зобов`язання продати належний позивачу легковий автомобіль марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 за 350 366 грн.

У відповідності до умов п.1.3. договору комісії позивач сплатила комісіонеру комісійну плату в розмірі 50 грн. Вказана обставина підтверджується письмовою відповіддю на запит слідчого ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» від 23.02.2020 року в якій зазначено, що факт вказаної оплати відображений в прибутковому касовому ордері від 23.11.2019 року №9886.

За умовами п.1.5. договору комісії комісіонер був зобов`язаний діяти в інтересах позивача на найбільш вигідних для останньої умовах.

За приписами п.1.7. договору комісії передача ТЗ від позивача до ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» повинно було бути здійснено у відповідності до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 р. №1200.

Згідно п.2.2. договору комісії ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» відповідає за втрату або нестачу ТЗ в розмірі реально завданої шкоди.

В п.4.2. договору комісії сторони погодили, що сторона, яка порушила цей договір, зобов`язана відшкодувати збитки, завдані таким порушенням, незалежно від вжиття іншою стороною будь-яких заходів щодо запобігання збиткам або зменшення збитків.

В день укладення договору комісії згідно п.3.1.1. позивач передала ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» в особі ОСОБА_4 легковий автомобіль марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключі від нього та документи.

Того ж дня, ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» в особі ОСОБА_4, визначений в договорі як продавець, уклало договір купівлі-продажу №7167/19/009889 вказаного транспортного засобу з ОСОБА_2 , визначеною в договорі як покупець, котра має родинні зв`язки з ОСОБА_3 .

За умовами п.2.1. договору купівлі-продажу передача ТЗ повинна була бути здійснена лише після повної оплати його вартості покупцем в момент підписання цього договору.

В п.3.1. договору купівлі-продажу визначена ціна ТЗ на рівні 350366 грн., яку відповідач ОСОБА_2 згідно п.5.1. цього ж договору була зобов`язана сплатити продавцю, тобто ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС».

Також 23.11.2019 року між відповідачами ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» та ОСОБА_2 був складений акт огляду легкового автомобілю марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 .

В цей же день 23.11.2019 року відповідач ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» в особі ОСОБА_4, передав ОСОБА_2 безоплатно легковий автомобіль марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 , чим порушив право ОСОБА_1 на отримання грошових коштів за проданий автомобіль в сумі 350 366 грн.

Також безоплатною передачею та зміною власника автомобіля було порушено право власності позивача та право користування і розпорядження вищевказаним транспортним засобом, що завдало останній значної матеріальної шкоди на зазначену суму.

Факт безоплатності договору підтверджується відсутністю відповідних розрахункових документів, які відповідачі не складали, що підтверджується письмовою відповіддю ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» від 23.02.2020 року на запит слідчого, в якій зазначено, що останнім не було здійснено оприбуткування у касі підприємства та на розрахунковому рахунку грошові кошти в сумі 350 366 грн., які покупець ОСОБА_2 була зобов`язана сплатити на користь ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» за договором купівлі-продажу від 23.11.2019 року за автомобіль марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 , оскільки розрахунки з оплати вартості вказаного автомобіля начебто були проведені між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , що не відповідає дійсності, оскільки жоден письмовий документ на підтвердження отримання позивачем вказаних грошових коштів відсутній і вона їх фактично не отримувала.

На виконання умов п.1.1. вказаного договору купівлі-продажу ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» в особі ОСОБА_4 передав належний позивачу легковий автомобіль марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 .

Таким чином відповідачі ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» в особі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали між собою безоплатний договір купівлі-продажу, котрий є фіктивним правочином.

В цей же день відповідач ОСОБА_2 на підставі вище вказаного договору купівлі-продажу та заяви №251274868 від 23.11.2019 року здійснила перереєстрацію на своє ім`я автомобілю марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 , та отримала державні реєстраційні номерні знаки НОМЕР_4 , що підтверджується копією заяви про державну реєстрацію ТЗ та свідоцтвом про його державну реєстрацію НОМЕР_7 від 23.11.2019 року.

Позивача просила суд: визнати недійсним договір комісії від 23.11.2019 року №7167/19/009886, укладений між відповідачем ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» в особі ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 про комісійний продаж належного останній легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 за обумовлену суму 350 366 грн., як такий, що укладений внаслідок введення в оману відповідачем ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» в особі ОСОБА_4 позивача ОСОБА_1 .

Стягнути з відповідача ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» на користь позивача ОСОБА_1 в якості відшкодування завданої шкоди за договором комісії від 23.11.2019 року №7167/19/009886, укладеним між відповідачем ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» в особі ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 грошові кошти: в сумі 350366 грн. як відшкодування подвійного розміру шкоди за недійсним договором укладеним під впливом обману; в сумі 5255,49 грн. в якості відшкодуванні інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання; в сумі 7268,62 грн. в якості відшкодуванні 3% річних за невиконання грошового зобов`язання; в сумі 50000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Визнати недійсним укладений між відповідачем ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» в особі ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу від 23.11.2019 року №7167/19/009889 належного позивачу ОСОБА_1 легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 як такий, що є фіктивним.

Застосувати реституцію як наслідок недійсності укладеного під впливом введення в оману укладеного між відповідачем ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» в особі ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 23.11.2019 року №7167/19/009889 належного позивачу ОСОБА_1 легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 , та привести сторони у попереднє становище, шляхом витребування вказаного автомобіля у відповідача ОСОБА_5 , скасувати державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу за останньою та передати цей транспортний засіб позивачці ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ авто плюс», ОСОБА_2 про визнання договору комісії, договору купівлі - продажу автомобіля недійсним та стягнення суми грошових коштів, задоволені частково.

Визнано недійсним договір комісії від 23.11.2019 року №7167/19/009886, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «СВІТ АВТО ПЛЮС» та ОСОБА_1 про комісійний продаж легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 за обумовлену суму 350366 гривень.

Визнано недійсним укладений між відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «СВІТ АВТО ПЛЮС» та ОСОБА_2 , договір купівлі - продажу від 23.11.2019 року №7167/19/009889 належного позивачу ОСОБА_1 легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 .

Застосовано реституцію як наслідок недійсності укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВІТ АВТО ПЛЮС» та ОСОБА_2 договору купівлі - продажу від 23.11.2019 року №7167/19/009889 належного позивачу ОСОБА_1 легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 , та приведено сторони у попереднє становище, шляхом витребування вказаного автомобіля у відповідача ОСОБА_5 , скасування державної реєстрації зазначеного транспортного засобу за ОСОБА_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_5 , будучи незгодною з ухваленим судом рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що позивачем не доведено того факту, що майно вибуло з її власності поза її волею, тому витребувати автомобіль на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК неможливо.

Посилаючись на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №742/3315/16-ц, вказує на те, що норми ст.388 ЦК України можуть застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Сторона відповідача вказує, що спірний автомобіль вибув з володіння власника- ОСОБА_1 за її волею, що не спростовано відповідними доказами, а тому таке майно не підлягає витребуванню від добросовісного набувача на підставі віндикаційного позову.

Вказує, що, якщо власник належним чином поставився до вибору особи, якій він передав річ, він позбавляється права повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не повернула річ, тобто власник майна ОСОБА_1 має право звернутися з відповідним позовом до особи, якій добровільно передала транспортний засіб. Сторона відповідача вказує, що у випадку коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризики вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.

Скаржник наголошує на тому, що оскільки ОСОБА_6 набула право власності на підставі оплатного договору купівлі-продажу автомобіля, то майно не є таким, що вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею, обґрунтованим є висновок про неможливість витребування автомобіля від добросовісного набувача.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Брюховецького М.М., який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Амельчишина О.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення, про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до вироку Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року, справа №212/8430/20 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, встановлено наступне: «Органом досудового розслідування встановлені наступні обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, а саме: 23 листопада 2019 року приблизно о 14:00 годин обвинувачений ОСОБА_7 перебував на території торгівельного комплексу «МЕТРО», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , неподалік від Територіального сервісного центру №1243 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області ГСЦ МВС України.

За невстановлених дізнанням обставин, за грошову винагороду отриману від невстановленої особи, обвинувачений ОСОБА_7 погодився підробити документи які стосувалися купівлі-продажу транспортного засобу.

Реалізуючи свій умисел направлений на підроблення офіційного документу, не перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС», яке зареєстроване за адресою: м.Кривий Ріг, Покровський район, вул.Конституційна буд. 7 кімната А1, директором та засновником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не будучи повіреним від імені вищевказаного підприємства та ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного ним діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи настання таких, підробив офіційні документи, які надають право здійснити перереєстрацію транспортного засобу, а саме: договір комісії №7167/19/009886 від 23.11.2019р., відповідно до предмету якого комісіонер (ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС») зобов`язується за дорученням комітента ( ОСОБА_1 ) від свого імені вчинити правочин, щодо продажу транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_5 реєстраційний номер НОМЕР_6 та договір купівлі - продажу вищевказаного транспортного засобу №7167/19/009886 від 23.11.2019 р. між ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» та ОСОБА_5 у яких поставив свій особистий підпис в реквізитах вищевказаних документів, від імені директора ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» ОСОБА_4., який фактично на той час перебував за межами території України.

В результаті чого, вищевказані підроблені обвинуваченим ОСОБА_7 документи були використані іншими особами в Територіальному сервісному центрі №1243 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , з невстановлених досудовим розслідуванням причин, виконував ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу справа №212/10339/19 1-кс/212/159/20 від 24.01.2020, відповідно до якої надано дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у володінні ТОВ «СВІТ АВТОПЛЮС», яке зареєстроване за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Конституційна 7/19, а саме до оригіналів документів, видаткових касових ордерів, прибуткових касових ордерів, а також інших, підтверджуючих документів які вказують на передачу грошових коштів на виконання умов договору комітентові, які видавалися ТОВ «СВІТ АВТОПЛЮС» 39533638, яке зареєстроване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Конституційна 7/19 за період часу з 23.11.2019 року по 22.01.2020 року».

Судом встановлено, що сторони по справі не надали суду для огляду в судовому засіданні письмових належних та допустимих доказів, що підтверджують розрахунок покупця ОСОБА_2 за придбаний легковий автомобіль марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 350366 гривень 00 копійок.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 23 листопада 2019 року звернулась до ТСЦ №1248 із заявою №251274868 від 23.11.2019 року про реєстрацію спірного автомобіля марки на своє ім`я.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору комісії від 23.11.2019 року №7167/19/009886, укладеному між ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» та ОСОБА_1 про комісійний продаж спірного автомобіля, виходив з того, що цей договір від імені юридичної особи було укладено не уповноваженою особою.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з того, що цей договір вчинявся в інтересах ОСОБА_1 як продавця, комісіонером - ТОВ «Світ авто плюс» та договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна, тому правовідносини щодо витребування майна на підставі статті 388 ЦК України без оспорювання договору купівлі - продажу спірного автомобіля між сторонами не виникли, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу, оскільки цей договір від імені юридичної особи був укладений не уповноваженою особою на підставі частин другої і третьої статті 203, статті 215 ЦК України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача про застосування реституції та приведення сторін у попереднє становище шляхом витребування спірного автомобіля у відповідача ОСОБА_5 , скасування державної реєстрації зазначеного транспортного засобу за останньою та передання автомобіля позивачу ОСОБА_1 , виходив з того, що судом були визнані недійсними договір комісії та договор купівлі-продажу спірного майна і відповідач зареєструвала транспортний засіб на своє ім`я при недійсному правочині, тому кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, що передбачено статтею 216 ЦК України.

Відмовляючи ОСОБА_1 в частині стягнення з ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» на її користь грошові кошти: 350 366 грн. як відшкодування подвійного розміру шкоди за недійсним договором укладеним під впливом обману; 5255,49 грн. в якості відшкодуванні інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання; 7268,62 грн. в якості відшкодуванні 3% річних за невиконання грошового зобов`язання; 50000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» через свого представника або уповноваженого органу не укладало договору комісії, цей договір був укладено від імені ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» не уповноваженою особою, внаслідок чого Товариство не набуває обов`язку по відшкодуванню зазначеної шкоди.

Проте, колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, змінуабо припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Підставою недійсності правочину, а саме договору купівлі-продажу, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року, який набрав законної сили 02 лютого 2021 року, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за скоєння кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, а саме за підроблення офіційного документа, який посвідчується підприємством, який надає права з метою використання іншою особою, а також використання завідомо підробленого документа.

Вказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел направлений на підроблення офіційного документу, не перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС», директором та засновником якого є ОСОБА_4 , не будучи повіреним від імені вищевказаного підприємства та ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного ним діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи настання таких, підробив офіційні документи, які надають право здійснити перереєстрацію транспортного засобу, а саме: договір комісії №7167/19/009886 від 23.11.2019р., відповідно до предмету якого комісіонер (ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС») зобов`язується за дорученням комітента ( ОСОБА_1 ) від свого імені вчинити правочин, щодо продажу транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_5 реєстраційний номер НОМЕР_6 та договір купівлі - продажу вищевказаного транспортного засобу №7167/19/009886 від 23.11.2019 р. між ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» та ОСОБА_5 у яких поставив свій особистий підпис в реквізитах вищевказаних документів, від імені директора ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» ОСОБА_4., який фактично на той час перебував за межами території України.

Окрім того, обвинувальним вироком також встановлено, що ОСОБА_7 , з невстановлених досудовим розслідуванням причин, виконував ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу справа №212/10339/19 1-кс/212/159/20 від 24.01.2020, відповідно до якої надано дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у володінні ТОВ «СВІТ АВТОПЛЮС», а саме до оригіналів документів, видаткових касових ордерів, прибуткових касових ордерів, а також інших, підтверджуючих документів які вказують на передачу грошових коштів на виконання умов договору комітентові, які видавалися ТОВ «СВІТ АВТОПЛЮС» за період часу з 23.11.2019 року по 22.01.2020 року».

Також обвинувальним вироком встановлено, що вищевказані підроблені засудженим ОСОБА_7 документи (договір комісії №7167/19/009886 від 23.11.2019р та договір купівлі - продажу транспортного засобу №7167/19/009886 від 23.11.2019 р.) були використані іншими особами в Територіальному сервісному центрі №1243 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, а саме відповідачем ОСОБА_5 , яка 23 листопада 2019 року звернулась до цього центру із заявою №251274868 про реєстрацію спірного транспортного засобу марки MAZDACX-5 та перереєструвала автомобіль на своє ім`я.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_7 підтвердив обставини вчиненого ним злочину, встановлені обвинувальним вироком суду та пояснив суду, що він до ТОВ «Світ авто плюс» не має ніякого відношення. До нього звернувся раніше не знайомий йому ОСОБА_3 , він не брав та не передавав легковий автомобіль, а лише підробив договори та розписався за директора і поставив печатку. Зазначив, що з директором ОСОБА_4 не знайомий, розрахунок за придбаний автомобіль не здійснювався, автомобіль йому не передавали, хтось дав дані автомобіля, який не оглядався.

Судом першої інстанції під час судового розгляду справи було встановлено, що доказів на підтвердження розрахунку покупцем ОСОБА_5 з продавцем ОСОБА_1 за придбаний спірний автомобіль сторонами по справі не надано.

За нормами ч.1 ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Отже, судом першої інстанції встановлено та наявними у справі наведеними вище доказами підтверджено, що відповідач ТОВ «Світ авто плюс» не укладав ні з ОСОБА_10 договору комісії №7167/19/009886 від 23.11.2019р, ні з ОСОБА_5 договору купівлі - продажу транспортного засобу №7167/19/009886 від 23.11.2019 р., ці договори були підроблені засудженим ОСОБА_7 , що встановлено обвинувальним вироком суду.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц відступила від висновку, висловленого у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та, виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, позивач у цій справі наполягає на поверненні належного їй транспортного засобу, вважаючи, що спірний автомобіль знаходяться у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_5 без установлених законом підстав. Користування фактичним користувачем (тимчасовим володільцем транспортного засобу) треба розглядати як таке, що не є пов'язаним із позбавленням власника його права володіння спірним майном. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник транспортного засобу, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення спірного автомобіля. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідного транспортного засобу.

Колегія суддів на підставі наведеного вище дійшла висновку, що оскільки правочини (договір комісії та договір купівлі-продажу автомобіля) не вчинені (договори, які не укладено), тому вони не підлягають визнанню недійсними, оскільки є нікчемними, що встановлено обвинувальним вироком щодо засудженого ОСОБА_7 , відповідно у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання цих двох правочинів недійсними, у цій частині позовних вимог слід було відмовити позивачеві.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За нормами ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до положень ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.01.2019 підтверджено право власності позивача ОСОБА_1 на легковий автомобіль марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 (а.с.17, т.1).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_5 №251274868 до ТСЦ №1248 спірний транспортний засіб марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі нікчемного (не укладеного) договору купівлі-продажу №7167/19/009886 від 23.11.2019 р було перереєстровано на нового власника, відповідача ОСОБА_5 та їй видано свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 23.11.2019 (а.с.15, 71, т.1).

З позовної заяви вбачається, що однією з вимог ОСОБА_1 була вимога про витребування спірного автомобіля у відповідача ОСОБА_5 , яка без законних підстав користується власністю позивача та скасування державної реєстрації цього транспортного засобу за відповідачем з передачею автомобіля позивачеві (а.с.8, т.1).

Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст.391 ЦК України).

Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Як і віндикаційний, негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна.

Об`єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду.

Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник). До останніх належать як суб`єкти речових прав (наприклад, підприємство, організація, установа, що не є власником майна, але володіє ним на праві повного господарського відання або оперативного управління, що позбавлена можливості користуватися чи розпоряджатися майном), так і суб`єкти зобов`язальних прав, які пов`язані з володінням (наприклад, орендар, охоронець, перевізник). У разі порушення третьою особою права користування і розпорядження майном і власник, і володілець цього майна набувають права на подання негаторного позову. У цьому випадку при вирішенні питання про те, хто з них може бути позивачем за негаторним позовом, слід виходити з обсягу правомірності обох названих осіб.

Отже, якщо право володіння належить не власникові, то позов має право подавати володілець майна, а власник може звернутися з таким позовом лише після припинення у володільця згаданого права на володіння.

Відповідачем у негаторному позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати правомірність щодо користування чи розпорядження майном.

Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин. Якщо на момент подання позову правопорушення, що є об`єктом негаторного позову, припинилося, то підстав для задоволення позову у суду немає.

Умовою задоволення негаторного позову позивача є встановлення судом факту протиправності дій відповідача, задоволення позовних вимог позивача не залежить від наявності вини відповідача. Захист прав і охоронюваних законом інтересів позивачів за негаторним позовом надається судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Апеляційним переглядом встановлено, що право власності відповідача на спірний автомобіль було набуто на підставі нікчемного договору купівлі-продажу транспортного засобу №7167/19/009886 від 23.11.2019 р., тобто неправомірного правочину, що встановлено обвинувальним вироком щодо засудженого ОСОБА_7 , який підробив вказаний документ, тому власником спірного транспортного засобу є позивач ОСОБА_1 , яка позбавлена права користування та розпорядження належним їй майном, оскільки автомобіль незаконно перебуває у володінні ОСОБА_5 , тому вимога позивача про витребування автомобіля у відповідача з передачею транспортного засобу позивачу, підлягає задоволенню.

Відповідно до положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, враховуючи пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким судове рішення про задоволення позову (про витребування майна з чужого незаконного володіння) визнається ефективним способом захисту і передбачається внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно позовні вимоги в частині скасування запису про державну реєстрацію транспортного засобу за відповідачем ОСОБА_5 (свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_7 від 23.11.2019 року) задоволенню не підлягають, і у цій частині слід відмовити у позові.

Отже, витребування майна з чужого незаконного володіння є ефективним способом захисту порушених прав і в повній мірі забезпечить відновлення порушених прав позивача ОСОБА_1 .

Доводи сторони відповідача про те, що ОСОБА_6 набула право власності на спірний автомобіль на підставі оплатного договору купівлі-продажу автомобіля, тому майно не є таким, що вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею, що відповідач є добросовісним набувачем, у зв`язку з чим у ОСОБА_6 неможливо витребувати спірне майно, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються наявними у справі доказами зазначеними у постанові, факт проведення відповідачем оплати позивачу вартості транспортного засобу не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеново вище, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з підстав, встановлених п.4 ч. ст.376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Мотрук Роман Васильович задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування належного позивачу ОСОБА_1 легкового автомобіля марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 у ОСОБА_2 задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 легковий автомобіль марки MAZDACX-5, 2016 року випуску, номер кузова, шасі НОМЕР_1 та передати цей транспортной засіб позивачу ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено 01 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: