Справа № 548/1015/22
Провадження № 2/548/474/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.08.2022 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Коновод О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Скрипніченко М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хоролу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей-

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача та відповідача , процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначає, що починаючи з 09 жовтня 2010 року, вона, ОСОБА_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем ОСОБА_2 , про що свідчить відмітка у її паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому Зінківським РВ УМВС України в Полтавській області 29.11.2010 року. Вказаний шлюб був розірваний на підставі рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 15.07.2019 року у справі № 548/1241/19 (провадження № 2/548/505/19), яке набрало законної сили 15.08.2019 року (копія додається).

Від даного шлюбу сторони мають 2 спільних малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , відповідно .

Незважаючи на те, що після розірвання шлюбу Відповідач не надавав згоди на зняття з реєстрації їхніх дітей, які зареєстровані за його місцем проживання: АДРЕСА_1 , діти проживали разом із позивачем.

Після розірвання шлюбу спільні діти проживали із позивачем у м. Києві, де навчаються у середній загальноосвітній школі № 281 Святошинського району м. Києва, Згідно з довідками середньої загальноосвітньої школи № 281 Святошинського району м. Києва від 11.07.2022 року за вих. №№ 85-86 ОСОБА_4 навчається у 4-Д класі, а ОСОБА_3 навчається у 6-в класі середньої загальноосвітньої школи № 281 Святошинського району м. Києва.

Однак, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, після 24 лютого 2022 року, позивач разом з дітьми була вимушена переїхати проживати за місцем її реєстрації у АДРЕСА_2 .

На даний час діти мають статус внутрішньо переміщених осіб, про що свідчать довідки, видані Управлінням соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації від 25.04.2022 року № 1610- та №1610-. Місце їх фактичного перебування вказано: АДРЕСА_2 .

Таким чином, після розірвання шлюбу, з вересня 2019 року діти проживають лише із позивачем та перебувають на її повному забезпеченні. Натомість, Відповідач не надає жодної допомоги на їх утримання. Позивач неодноразово зверталась до нього з проханням про надання матеріальної допомоги на утримання дітей, однак, Відповідач відмовляв у будь-якій допомозі, мотивуючи свою відмову відсутністю грошей.

Відповідач ОСОБА_2 добровільно матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 , починаючи з вересня 2019 року, не надає, чим порушує вимоги ст. 180 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Позивач , ОСОБА_1 , знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки незважаючи на те, що в період воєнного часу втратила роботу (копія трудової книжки серії НОМЕР_4 додається), і, як наслідок, засоби для існування, змушена самостійно матеріально забезпечувати нормальний фізичний та духовний розвиток дітей, тоді як їх батько Відповідач ОСОБА_2 , добровільно матеріальної допомоги для забезпечення дітям належного для їх розвитку рівня життя, не надає та самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Стан здоров`я та матеріальне становище Відповідача дозволяє йому утримувати своїх малолітніх дітей. Позивачу відомо, що Відповідач працює, хоча і неофіційно, отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу в розмірі необхідному і достатньому для забезпечення дітей, однак добровільно робити цього не бажає.

29.07.2022 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає частково.

Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За змістом речення 2 частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено,що відповідач є батьком 2 спільних малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , які проживають із позивачкою та перебувають на повному утриманні позивача.

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Згідно ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, нормою ст. 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст. 184 СК України).

Отже, аналізуючи положення статей 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим, нормою ст. 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, як зазначалось вище, ч. 2 ст. 184 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Така індексація проводиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Нормами вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Відповідно до п.п. 3 п. 17Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, судповинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становищедитиниі платника аліментів;наявність в останньогоіншихнеповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини,батьків,повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Мотивована оцінка аргументів сторін.

Судом встановлено, що відповідач, який є батьком 2 малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 працездатний, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у вигляді аліментів.

Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Принцип рівноправності подружжя також передбачає рівність їх обов`язків щодо матеріального забезпечення їхніх дітей, яке, з огляду на вимоги сімейного законодавства не може бути меншим від рівня, необхідного дитині для гармонійного розвитку, а тому з огляду на наявність матеріального обов`язку батька, який є працездатним та має можливість надавати мінімальну фінансову допомогу дитині, суд не може прийняти недостатній заробіток відповідача, як обставину, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

Згідно ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача слід проводити стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 (три тисячі) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття на користь позивача .

Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час, а саме з 01.09.2019 по 20.07.2022 у розмірі 165 763 грн., суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Однак, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів за минулий час - з 01.09.2019 по 20.07.2022 у розмірі 165 763 грн., необхідно відмовити.

Таким чином, суд дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача судового збору на користь держави.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 180 184, 191 СК України, ст.ст. 1 18, 76 81, 141, 209 241, 259, 263 265, 268, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення аліментів на утримання дітей- задовольнити частково.

Стягнути з Відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,мешкаця : АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , зареєстр. та прож. за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 (три тисячі) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 26.07.2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в сумах платежів за 1 місяць допустити до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,мешкаця : АДРЕСА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 25.08.2022 року.

Суддя: О.В. Коновод