Справа № 348/2571/21
Провадження № 22-ц/4808/852/22
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене суддею Міськевич О.Я. 10 травня 2022 року в м. Надвірній, повний текст якого виготовлено 20 травня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 03.08.2011 року. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

За час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_5 , яка зареєстрована та проживає разом з матір`ю позивачем по справі.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 13.11.2008 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_5 було вирішено аліменти стягувати в розмірі 250 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, рішенням суду від 28.11.2011 року збільшено розмір аліментів до 450 грн., а рішенням суду від 03.06.2019 року до 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що неповнолітня ОСОБА_5 знаходиться на її утриманні. Однак на даний час вона не працює, здійснює догляд за малолітньою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьками та дітьми в їхньому будинку.

Коштів, які надає відповідач, не вистачає для належного утримання та виховання доньки ОСОБА_7 . В той же час він регулярно їздить на заробітки в Чехію та має високий щомісячний дохід, земельну ділянку та житловий будинок на праві приватної власності, легковий транспортний засіб, що свідчить про те, що він може сплачувати аліменти в більшому розмірі. А з огляду на відсутність заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, вважає, що такі слід стягувати в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку.

На підставі наведеного просить змінити спосіб стягнення аліментів, які присуджені рішенням Надвірнянського районного суду від 03.06.2019 року у справі №348/485/19, та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття та судові витрати по справі.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 10 травня 2022 року позов задоволено частково. Змінено визначений рішенням Надвірнянського районного суду від 09.06.2019 року спосіб присудження аліментів у твердій грошовій сумі на розмір у частці від заробітку (доходу) батька. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнення аліментів розпочати з дати набрання рішенням законної сили. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 992,40 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На його думку суд не звернув уваги, що підставами для збільшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення їх здоров`я. Однак позивач не надала жодних доказів суттєвого погіршення свого матеріального становища, зміни сімейного стану чи погіршення стану здоров`я, а також значного покращення матеріального стану відповідача після ухвалення рішення Надвірнянського районного суду від 03.06.2019 року. Вказує, що його матеріальне становище з того часу тільки погіршилося.

Зазначає, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 з ІНФОРМАЦІЯ_4 і ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народилася дочка ОСОБА_9 , яка разом з дружиною перебуває на його утриманні, оскільки ОСОБА_10 не працює, займається доглядом дитини до досягнення нею трирічного віку.

Також в нього на утриманні знаходиться дочка від другого шлюбу, розірваного рішенням Надвірнянського районного суду від 10.08.2018 року у справі №348/1193/18, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , за домовленістю з матір`ю якої він добровільно сплачує кошти.

Тобто в нього на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, про що не вказала позивач у позові, а тому він не може сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того вважає, що суд не взяв до уваги, що він не має постійного доходу, заробляє кошти тимчасовими заробітками, які не маю систематичного характеру, на даний час в Чеській Республіці, як стверджувала позивач, не працює. Натомість ОСОБА_2 при ухваленні попереднього судового рішення від 03.06.2019 року вказувала ті ж самі обставини, тобто її матеріальне становище з того часу фактично не змінилося в сторону погіршення. Посилання на зміну цін на товари та послуги не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки ст. 192 СК України містить вичерпний перелік таких підстав.

Що стосується посилань позивача на належні йому будинок та земельну ділянку для його обслуговування, то зазначає, що такі теж належали йому ще на час ухвалення попереднього рішення суду від 03.06.2019 року. Крім того даний будинок не завершений будівництвом, і в ньому зареєстровані його мати та брат, а тому такий не може бути використаний для сплати аліментів. Наявність в нього автомобіля позивачем не підтверджено.

Також він не зареєстрований як підприємець, не перебуває на обліку як безробітний в центрі зайнятості.

Просить рішення Надвірнянського районного суду від 10 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача адвокат Романишин Д.М. подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що позивачем було доведено, що на даний час вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною ОСОБА_6 до досягнення нею трирічного віку, власного житла не має, проживає разом з батьками в їхньому житловому будинку. Отже з часу призначення аліментів на дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 її матеріальний стан погіршився. Крім того, змінився вік дочки ОСОБА_7 , а відповідно зросли потреби у забезпеченні її необхідним для виховання, проживання та розвитку. Також вважає, що відповідачем не спростовано доводи позивача щодо покращення його матеріального становища, тимчасових заробітків, які дають можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Посилання апелянта на перебування на його утриманні дочки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 вважає необґрунтованим, оскільки така народилася та проживає на території Російської Федерації, і ним не надано жодних доказів, які б підтверджували виконання батьківського обов`язку щодо її утримання. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_5 (а.с. 7).

03.08.2011 року шлюб між сторонами розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_12 присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », про що свідчить копія Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 03.08.2011 року (а.с. 6).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 03.06.2019 року у справі №348/485/19 збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Надвірнянського районного суду від 28.11.2011 року у справі №2-1136/11 у твердій грошовій сумі. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9).

Встановлено також, що дитина ОСОБА_5 зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 та її другою дитиною ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_1 в будинку, що належить дідусю матері ОСОБА_13 , що підтверджується Актом обстеження матеріально побутових умов сім`ї №631 від 21.10.2021 року та Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №130657 від 18.08.2021 року, виданою Управлінням «Центр надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради, копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 07.10.2020 року (а.с. 10, 12-13, 57).

Відповідно до Інформаційної довідки №284293123 від 11.11.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 11.11.2021 року ОСОБА_1 з 30.12.2014 року є власником житлового будинку загальною площею 99,3 кв.м., житловою площею 63,9 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0486 по АДРЕСА_1 (а.с. 14-15, 16).

Згідно Довідки №3033 Надвірнянської районної філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 21.12.2021 року ОСОБА_1 не перебуває на обліку як безробітний (а.с. 32).

Згідно Довідки №735 виконкому Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 29.12.2021 року, копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 12.06.2019 року ОСОБА_1 фактично проживає по АДРЕСА_1 . До складу його сім`ї входить дружина ОСОБА_10 та дочка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 33, 34, 48).

За змістом Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 станом на 30.12.2021 року в даному Реєстрі не значився (а.с. 35).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту ухвалення переднього рішення про стягнення аліментів змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також мінімальний розмір аліментів; на даний час аліменти присуджено у розмірі, меншому за встановлений мінімальний розмір, гарантований законом. Посилання відповідача на те, що в нього немає постійного заробітку та можливості сплачувати аліменти у визначений позивачем спосіб не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Враховуючи, що дитина проживає разом з матір`ю, а остання наполягає на визначенні стягнення аліментів у частці від доходу, наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) батька. Беручи до уваги матеріальне становище позивача та відповідача, стан здоров`я батька та дитини, наявність у платника аліментів інших дітей, суд вважав необхідним визначити таке стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем не надано договору про надання правничої допомоги, згідно якого передбачено зобов`язання адвоката, порядок розрахунків послуг та їх оформлення, тому в стягненні таких витрат з відповідача відмовлено.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2022 року - 2618 гривень, з 1 липня 2022 року - 2744 гривні, з 1 грудня 2022 року - 2833 гривні.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У правовій позиції Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі за №6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно позовних вимог позивач просила суд змінити спосіб присудження аліментів, зокрема з твердої грошової суми на стягнення у частці від заробітку (доходу) батька дитини.

При цьому право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі №383/160/17-ц та від 15 квітня 2020 року у справі №583/5413/18 (провадження №61-13942св19).

Зі змісту вказаних норм права вбачається, що спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) встановлюється рішенням суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів і спосіб їх стягнення може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом, та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України №6-143цс13 від 05.06.2014 року).

Таким чином вищевказане спростовує твердження апелянта про те, що позивач безпідставно звернулася до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів.

Суд першої інстанції правильно врахував, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також мінімальний розмір аліментів. На даний час аліменти присуджено у розмірі меншому, ніж мінімальний розмір, гарантований законом. Крім того після постановлення рішення суду про збільшення розміру аліментів від 03.06.2019 року погіршився матеріальний стан позивача, оскільки вона не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відповідно погіршилось матеріальне становище дитини, на утримання якої стягуються аліменти.

Отже доводи апелянта про те, що при ухваленні попереднього судового рішення від 03.06.2019 року позивач ОСОБА_2 вказувала ті ж самі обставини, не заслуговують на увагу.

Судом вірно враховано, що вибір способу стягнення аліментів відповідно до Сімейного кодексу України покладається на позивача, а посилання відповідача на те, що він офіційно не працює, не суперечить призначенню аліментів у частці від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки закон не пов`язує вибір способу стягнення аліментів з наявністю чи відсутністю у відповідача офіційного місця праці.

Однак, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 крім дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ще двох малолітніх дітей: дочки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується заочним рішенням Надвірнянського районного суду від 10.08.2018 року у справі №348/1193/18, та дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 12.06.2019 року (а.с. 48), яких він має обов`язок утримувати за законом.

Зазначені обставини є суттєвими, оскільки їх неврахування може призвести до невиправданого зменшення матеріального забезпечення малолітніх дітей відповідача.

Що стосується доводів представника позивача про те, що дочка відповідача ОСОБА_11 народилася та проживає на території Російської Федерації, і ним не надано доказів її утримання, то такі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на обов`язок батька по утримувати дитину до досягнення нею повноліття, спосіб виконання якого відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України може визначатися за домовленістю між батьками.

Враховуючи вказані обставини та вимоги Сімейного кодексу України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення розміру аліментів, присуджених до стягнення судом, з 1/4 на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Суд апеляційної інстанції вважає, що саме такий розмір аліментів забезпечить достатній рівень матеріального утримання дитини ОСОБА_11 та при цьому не вплине на матеріальне забезпечення малолітніх дітей відповідача ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 10 травня 2022 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню ОСОБА_1 на користь з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 13.09.2006 року з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 5 вересня 2022 року.