Ухвала

29 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 342/681/20

провадження № 61-289св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: держава Україна в особі Івано-Франківської обласної прокуратури, Міністерства юстиції України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року у складі судді Федів Л. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Томин О. О., Горейко М. Д., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної незаконним переслідуванням, незаконним засудженням.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 травня 2014 року ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000097 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 320 Кримінального кодексу України (далі - КК України), у зв`язку з тим, що 26 квітня 2014 року вона, працюючи провізором аптеки «Фармако», яка знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 47, м. Городенка, реалізувала три упаковки лікарського засобу «Солпадеїн» по 12 таблеток в кожній в загальній кількості 36 таблеток без рецепту.

Вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за частиною першою статті 320 КК України та призначено покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року скасовано. Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 320 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року скасовано з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

11 квітня 2016 року Апеляційним судом Івано-Франківської області вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року залишено без змін.

14 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Вироком Болехівського міського суду від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 320 КК України, та призначено їй покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.

На підставі частини п`ятої статті 74, пункту 2 частини першої статті 49 КК України ОСОБА_1 звільнено від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року вирок Болехівського міського суду від 03 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 320 КК України, скасовано та закрито провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу цього кримінального правопорушення.

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року залишено без змін.

Таким чином, судом підтверджено закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1 з реабілітуючих підстав.

З огляду на викладене позивачка вважала, що має право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у відповідності до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Зокрема, вважала, що має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету витрат, понесених за надання правничої (правової) допомоги у вказаному кримінальному провадженні у відповідності до пункту 4 статті 3 вказаного Закону, які не були їй відшкодовані. А саме: з моменту скасування судом касаційної інстанції ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року до прийняття остаточного рішення Верховним Судом 27 травня 2020 року.

Крім того позивачка зазначала, що оскільки мала вимушені зміни в житті, адже змушена була захищатися від незаконного необґрунтованого обвинувачення, до неї змінилося ставлення з боку оточуючих осіб, членів сім`ї, що негативно позначилося на її майновому становищі та психоемоційному стані, їй також завдано моральну шкоду, яку оцінює в 500 000,00 грн.

Також зазначала, що кримінальне провадження тривало невиправдано довго, поза межами розумного стоку, а тому вважає, що має право на відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої порушенням розумних строків розгляду справи, в сумі 67 500,00 грн.

З урахуванням викладеного просила суд стягнути за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 850,00 грн штрафу, сплаченого нею в дохід держави, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку; 368,94 грн - витрат за проведення експертизи; 145 000,00 грн - витрат за надання правничої допомоги. Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 67 500,00 грн, як сатисфакцію за порушення розумних строків розгляду справи судом. Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 500 000,00 грн моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Ухвалою Городенківського районного суду від 17 грудня 2020 року замінено первісного відповідача - Прокуратуру Івано-Франківської області на її правонаступника - Івано-Франківську обласну прокуратуру.

Рішенням Городенківського районного суду від 30 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 306 000,00 грн, а також 144 000,00 грн витрат на правову допомогу. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційні скарги Івано-Франківської обласної прокуратури та Міністерства юстиції України задоволено частково. Рішення Городенківського районного суду від 30 червня 2021 року змінено в частині розміру стягнутих витрат на правову допомогу зі 144 000,00 грн до 78 000,00 грн, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У грудні 2021 року засобами поштового зв`язку Міністерство юстиції України звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до Міністерства юстиції України.

Крім того, касаційна скарга містить клопотання про розгляд справи за участі представника Міністерство юстиції України.

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц.

Крім того, заявник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у подібних правовідносинах, зокрема щодо залучення Міністерства юстиції України співвідповідачем у зазначених справах.

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшла заява Міністерства юстиції України про зупинення виконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року у справі, яка обґрунтована тим, що згідно з інформацією Головного управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області ОСОБА_1 звернулась із заявою про виконання судового рішення, на підтвердження чого надає копію зазначеного листа.

Станом на час призначення справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу Міністерства юстиції України не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 11 січня 2022 року касаційну скаргу Міністерства юстиції Українипередано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Міністерства юстиції Україниз підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано з Городенківського районного суду Івано-Франківської області матеріали справи № 342/6814/20; надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні заяви Міністерства юстиції України про зупинення виконання рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року.

У квітні 2022 року матеріали справи № 342/6814/20 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Щодо клопотання Міністерства юстиції України про розгляд справи за участі сторін

У касаційній скарзі Міністерство юстиції України просило розглядати справу за участю представника.

Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то у задоволенні клопотання Міністерства юстиції Українипро розгляд справи за участі сторін необхідно відмовити.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Міністерства юстиції Українипро розгляд справи за участі сторін.

Справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Івано-Франківської обласної прокуратури, Міністерства юстиції України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної незаконним кримінальним переслідуванням, незаконним засудженням, за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 14 вересня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

О. В. Ступак