Провадження №2/512/121/22
"30" березня 2022 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року Савранський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бростовської Н.О.,

секретаря Пустовіт С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Подільського району, Одеської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Савранської селищної ради Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 , після смерті якої залишилася спадщина, що складається із права на земельну частку (пай) розміром 5,35 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Бакшанське», що знаходилось в с.Бакша, Савранського району, Одеської області, яку, оскільки заповіту складено не було, прийняла її мати ОСОБА_3 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не склавши заповіту. Позивачка стверджує, що прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, але оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) було втрачено. З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до нотаріуса, який повідомив, що на підставі наданих нею документів неможливо встановити родинні відносини між її бабою ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_4 , а також відсутній документ, що посвідчує право спадкодавця на майно. У зв`язку з викладеним, позивачка просить суд встановити факт, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_2 та визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , спадкоємцем якої була її дочка ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому не заперечує проти задоволення вимог в частині встановлення факту родинних відносин, але просить відмовити у задоволенні позову в частині визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 не міг бути втрачений, оскільки був виготовлений через п`ять років після її смерті і не був нею отриманий, а в книзі реєстрації сертифікатів є запис від 25.02.2000р. №565 про виготовлення сертифікату на її ім`я, але він значиться як невитребуваний. Станом на 28.08.1995р., коли КСП «Бакшанське» отримало державний акт на право колективної власності на землю, ОСОБА_2 не могла бути членом цього господарства, оскільки померла ще ІНФОРМАЦІЯ_1 , а списки членів господарства, які мають право на отримання земельної частки (паю), були сформовані та затверджені загальними зборами членів КСП ще до передачі у колективну власність підприємству земельної ділянки та отримання ним державного акту на право колективної власності на землю, а саме 17.05.1995р., на той час, коли ОСОБА_2 ще була жива та являлась членом КСП. Відповідач вказує, що на момент смерті ОСОБА_2 не набула права на земельну частку (пай) та не отримала відповідний сертифікат, а тому вказане право не увійшло до складу спадщини та не могло бути успадковане шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном (а.с.32-34).

В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, а справу розглянути без її участі (а.с.30).

Представник відповідача Савранської селищної ради в судове засідання також не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.43).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 09.12.2014р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любашівського районного управління юстиції в Одеській області позивачці повторно видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , з якого вбачається, що її матір`ю є ОСОБА_5 (а.с.21).

Матір`ю ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області від 21.01.2022р. №25 (а.с.7), а також витягом із погосподарської книги №3 за 1967 1969 роки (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 64 років померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Виконавчим комітетом Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області 22.10.2003р. (а.с.10).

В матеріалах справи є довідка Виконавчого комітету цієї ж сільської ради від 12.11.2014р. №642-1/04-13, в якій датою народження ОСОБА_4 вказано ІНФОРМАЦІЯ_3 та зазначено, що з 10.08.2002р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 вона проживала за однією адресою з позивачкою (а.с.12).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є однією і тією ж самою особою і є рідною донькою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим вимоги в частині встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Бакшанською сільською радою Савранського району Одеської області 17.08.1995р., баба позивачки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Після її смерті спадкова справа не відкривалася, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68601858 від 18.02.2022р. (а.с.24).

25.02.2000р. на підставі рішення Савранської районної державної адміністрації №97 від 24.05.1996р. на ім`я ОСОБА_2 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0304337 (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи, мати позивачки ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але після її смерті спадкова справа не відкривалася, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68601934 від 18.02.2022р. (а.с.25).

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Верховний Суд у постанові від 25.03.2020р. по справі №305/235/17 виклав таку правову позицію.

Згідно зі ст.ст.549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину якщо: 1) він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно довідки Виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області від 21.01.2022р. №25 (а.с.7) разом з ОСОБА_2 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала її дочка ОСОБА_5 та онука ОСОБА_7 , яка, як встановлено, є позивачкою.

В матеріалах справи є витяг із погосподарської книги №3 за 1967 1969 роки, в якому до списку окремого домогосподарства включені ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , інші члени сім`ї, а також позивачка (а.с.8).

Згідно довідки Виконавчого комітету Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 12.11.2014р. №642-1/04-13 ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , з 10.08.2002р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 крім неї за вказаною адресою без реєстрації проживала позивачка (а.с.12).

Вказані обставини, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, свідчать про те, позивачка, а раніше і її матір фактично вступили у володіння спадковим майном.

Та обставина, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0304337 на ім`я ОСОБА_2 був виданий вже після її смерті, могла мати місце внаслідок недбалості посадових осіб органу, який здійснює видачу таких сертифікатів, та, на думку суду, не повинна впливати на права позивачки, яка має обгрунтоване сподівання на отримання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Також відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»).

Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Гаші проти Хорватії», «Трго проти Хорватії»). Отже, йдеться про дотримання принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що рішення, на підставі якого було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0304337, було скасовано або оскаржувалось.

Відповідно до абз.3 п.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Суд, з урахуванням викладених обставин, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом також підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ч.4 ст.10, ч.3 ст.12, ч.1 ст.76, ч.ч.1, 5, 6 ст.81, ч.3 ст.258, ст.ст.259, 263-265, п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Мар`янівка, Баштанського району, Миколаївської області, у віці 64 років (актовий запис про смерть №15 від 22.10.2003р. згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Виконкомом Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області 22.10.2003р.), є рідною донькою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Бакша, Савранського району, Одеської області, у віці 82 років (актовий запис про смерть №28 від 17.08.1995р. згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Бакшанською сільською Радою Савранського району Одеської області 17.08.1995р.).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її баби (по лінії її матері ОСОБА_4 ) ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про смерть №28 від 17.08.1995р. згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Бакшанською сільською Радою Савранського району Одеської області 17.08.1995р.), право на земельну частку (пай) розміром 5,35 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього КСП «Бакшанське», с.Бакша, Савранського району, Одеської області, що належало спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД №0304337, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №565, спадкоємцем якої була ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ч.1 ст.354, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України).

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного

суду Одеської області Бростовська Н.О.