Справа №351/1991/21
Номер провадження №2/351/151/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Сегіна І.Р.,

з участю секретаря Том`юк С.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Снятині цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що ним на прохання відповідачки було надано грошові кошти в період з 14.05.2014р. по 02.03.2015р. на загальну суму 80 055 грн. 58 коп.. Кошти були передані відповідачкі шляхом внесення вказаної суми на власний банківський рахунок, з якого в подальшому відповідачкою були переказані на власну картку.

Вказані грошові кошти на даний час відповідачкою не повернуті. Вона ігнорує його вимоги про повернення зазначених коштів.

Зокрема, під час розгляду справи про поділ автомобіля, у додаткових поясненнях, які відповідачка надала у відповіді на відзив, у цивільній справі № 761/8541/20, яка розглядається Шевченківським районним судом м. Києва за його позовом до ОСОБА_4 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, зазначена позиція відповідачки щодо грошових коштів у сумі 80 055 грн. 58 коп., а саме те, що відповідачка не визнає зазначені грошові кошти позикою.

Отже, відповідачка фактично збільшила свої доходи, а він втратив належне йому майно- власні грошові кошти, що підлягає поверненню.

Жодної підствіи для подальшого збереження вказаних грошових коштів у відповідачки немає.

Просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь безпідставно збережені грошові кошти у сумі 80 055 грн. 58 коп..

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що відповідачка безпідставно зберегла кошти. Дані грошові кошти передавались їй у строкове користування. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що у 2014р. між позивачем та відповідачкою була згода про поділ коштів, як спільної сумісної власності, і тому позивач надав довіреність відповідачці на користування коштами. Дана довіреність є чинною, недійсною не визнавалась. Зазначив, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, не є позикою, оскільки доказів зворотності та строковості не мають. Просив у задоволенні позову просив відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить на наступного висновку.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 27.05.2014.

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10.01.2017 відкрито провадження у цивільній справі № 761/43401/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.04.2017р. ОСОБА_3 мав у ПАТ КБ «ПриватБанк» наступні депозитні рахунки: Приват-вклад та Депозит Плюс на 6 міс.. За даними договорами була видана довіреність на клієнта ОСОБА_4 .

За даними рахунками відповідачкою було знято грошові кошти на її карту, як довіреної особи, в наступних сумах: 29.05.2014р. - 10 000 грн.; 13.06.2014р. 10 000 грн.; 03.10.2014р. 20053,67 грн.; 02.03.2015р. 30 000 грн.- із рахунку ОСОБА_6 вклад та 23.05.2014р. знято грошові кошти в сумі 10001,91 грн. із рахунку позивача ОСОБА_7 .

27.03.2020 позивачем на адресу відповідачки направлено вимогу про повернення в семиденний строк грошових коштів, отриманих відповідачкою з його банківських рахунків в період з 14.05.2014 по 02.03.2015р. в загальній сумі 80055 грн. 58 коп.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 надано довіреність, відповідно до якої він уповноважує ОСОБА_4 розпоряджатися його рахунком № НОМЕР_2 по вкладу SAMDNWFD300 від 14.05.2014р.. Для цього надає право підписувати від його імені та виконувати всі дії та формальності, які пов`язані із даною довіреністю. Довіреність видана на строк дії вкладу без права передоручення та дійсна до закінчення строку дії вклада.

19.07.2022 представником ПАТ КБ «ПриватБанк» суду надано, в якості витребовуваних судом доказів, банківську довіреність № NRB1145604 від 20.05.2014, згідно якої ОСОБА_3 даною довіреністю уповноважує ОСОБА_4 розпоряджатися повністю його рахунком № НОМЕР_3 по вкладу від 20.05.2014р. у ПриватБанку, для чого надає право за нього розписуватися та виконувати всі дії та формальності, що пов`язані з цим дорученням. Довіреність видана на строк дії вкладу без права передовіри та дійсна до закінчення терміну дії вкладу.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 статті 11, ч.1,2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідачка безпідставно зберегла кошти які надавались їй у користування.

Проте, ні позивачем, ні його представником не було надано суду належних та допустимих доказів щодо безпідставного систематичного зняття коштів відповідачкою з банківського рахунку позивача у загальній сумі 80 055 грн. 58 коп. та звернення позивача до суду із зазначеним позовом.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 27.05.2014 та були в близьких стосунках, позивачем було видано дві довіреності, відповідно до яких він уповноважив відповідачку розпоряджатися його рахунками по вкладу, а тому в судовому засіданні не доведено твердження представника позивача щодо безпідставного систематичного зняття грошових коштів відповідачкою. Також, представником позивача не надано доказів того, що кошти були отримані ОСОБА_4 на засадах строковості та зворотності. При цьому твердженя представника позивача про обов`язок відповідачки повернути кошти, оскільки вони, нібито, передавались їй в тимчасове користування, суперечить змісту ст. 1212 ЦК України та є взаємовиключним.

А тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 80,81,200, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ігор СЕГІН