Провадження № 2/756/1520/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2022 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Коляденцевій П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» та працював виконуючим обов`язки голови правління цього товариства. 29.04.2021 року звернувся до Міністерства інфраструктури України із заявами про звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та проведення повного розрахунку в останній робочий день, а саме 30.04.2021 року. Розрахунок з ним був здійснений частково протягом травня-червня 2021 року, а трудова книжка не видана.

Оскільки в день звільнення з ним не проведено повного розрахунку, а саме не виплачено у повному розмірі вихідну допомогу при звільненні, не видано трудову книжку, ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» 38 927 грн. 55 коп. недоплаченої вихідної допомоги при звільненні, 702 325 грн. 58 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У поданому відзиві на позовну заяву представник ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» просив у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, оскільки наведені позивачем обставини не відповідають дійсності. Крім того, ним подано заяву про застосування наслідків пропущення позивачем позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

У відповіді на позовну заяву ОСОБА_1 просив позов задовольнити повністю.

В запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву представник ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засідання представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

Представник ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» Поляновський В.Г. у судовому засіданні просив відмовити у позові, посилаючись на його безпідставність та пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом установлено, що наказом міністра Міністерства інфраструктури України від 08.11.2019 року призначено ОСОБА_1 з 18.11.2019 року виконуючим обов`язки голови правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на період до прийняття відповідного рішення Вищим органом товариства з посадовим окладом згідно з штатним розписом для керівника цього товариства (а.с. 85).

29.04.2021 року ОСОБА_1 подано до міністра Міністрства інфраструктури України заяву про звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 30.04.2021 року (а.с. 10).

30.04.2021 року ОСОБА_1 направив поштою на адресу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» заяву про проведення повного розрахунку в останній робочий день, яка вручена адресату 12.05.2021 року про, що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 8, 9).

Наказом міністра Міністерства інфраструктури України від 30.04.2021 року припинено повноваження ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки голови правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», звільнивши його з роботи 30.04.2021 року відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 13-14).

Як вбачається із розрахункового листа ОСОБА_1 за травень 2021 року йому нараховано 96 984 грн. 41 коп. компенсації за невикористану відпустку, 600 000 грн. 00 коп. вихідної допомоги, а всього 696 984 грн. 41 коп., з яких утримано 125 457 грн. 19 коп. податку з доходів фізичних осіб та 10 454 грн. 77 коп. військового збору, тому всього підлягало перерахуванню 561 072 грн. 45 коп. (а.с. 64).

Згідно довідки ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» від 07.06.2022 року № ЦБ-463 ОСОБА_1 при звільненні нараховувалась заробітна плата згідно табелю обліку використання робочого часу за квітень 2021 року, нараховано компенсацію за 29 днів невикористаної щорічної відпустки та вихідну допомогу (а.с. 60).

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 , обчислена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 року № 100, становить 77 272 грн. 80 коп., що підтверджується довідкою ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» від 07.06.2022 року № ЦБ-464 (а.с. 61).

ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 31.05.2021 року - 78 072 грн. 45 коп., 02.04 та 09.06.2021 року по 161 000 грн. 00 коп., а всього 561 072 грн. 45 коп. (а.с. 16-19).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом ст. 48 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41 цього Кодексу працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що у судовому засіданні установлено, що ОСОБА_1 після звільнення з роботи нарахована вихідна допомога згідно ст. 48 КЗпП України у сумі 600 000 грн. 00 коп., розмір якої перевищує шестимісячний середній заробіток позивача (77 272 грн. 80 коп. х 6 = 463 636 грн. 80 коп.) та проведено її виплату після утримання податку та військового збору, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача щодо невідповідності вимогам закону розміру виплаченої йому вихідної допомоги при звільненні.

Крім того, як вбачається з журналу реєстрації трудових книжок ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» у строчці щодо ОСОБА_1 під порядковим № 187 у рядку «Дата прийому чи заповнення трудової книжки чи вкладиша до неї» датою її заповнення вказано 13.04.2021 року, рядок «Дата видачі трудової книжки» не заповнений (а.с. 66-69).

При цьому дату 18.11.2019 року, яка також указана у цьому рядку як дата прийняття на роботу, суд не сприймає як дату передання трудової книжки до відділу кадрів, оскільки журнал заповнюється у хронографічному порядку, а попередні записи стосуються грудня 2020 року.

Відповідно до змісту доповідної старшого інспектора СУП ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» Давидової Д. від 17.01.2021 року трудова книжна ОСОБА_1 не була надана ним починаючи з дня його працевлаштування і до припинення його повноважень на займаній посаді. Цю трудову книжку їй було надано 13.04.2021 року для внесення запису про працевлаштування (а.с. 65).

Листом ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» від 24.05.2021 року повідомлено ОСОБА_1 про необхідність з`явлення до служби управління персоналом ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» та надання трудової книжки для її належного оформлення відповідно до вимог законодавства про працю (а.с. 70).

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_4 від 25.07.2022 року, відібраних представником відповідача - адвокатом Полянським В.Г. у порядку п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», вбачається, що остання працює в ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», займає посаду професіонала з розвитку персоналу І категорії управління розвитку персоналу та соціальної роботи департаменту мотивації праці та соціально-кадрових відносин ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство». По суті поставлених адвокатом Поляновським В.Г. пояснила, що станом на квітень 2021 року обіймала посаду інспектора кадрів сектору кадрового діловодства та роботи з береговими кадрами СУП ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» та в коло її обов`язків не входила робота з трудовими книгами, однак 13.04.2021 року її викликав заступник голови правління ОСОБА_6 та передав трудові книжки, серед якого була трудова книжка ОСОБА_7 , яку після проставлення всіх необхідних записів про роботу вона повернула особисто ОСОБА_6 на підставі його наказу (а.с. 103-104).

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_8 від 25.07.2022 року, відібраних представником відповідача - адвокатом Полянським В.Г. у порядку п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», вбачається, що остання працює на посаді старшого інспектора СУП ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», при влаштуванні на роботу ОСОБА_1 18.11.2019 року та ОСОБА_9 27.11.2019 року вони відмовилися надавати трудові книжки для їх оформлення, проте 13.04.2021 року до неї підійшла інспектор ОСОБА_4, сказавши, що отримала від ОСОБА_1 та ОСОБА_9 трудові книжки з усним наказом негайно проставити в них записи про роботу, після чого відразу повернути їх їм, не зберігаючи трудові книжки в кадровій служби, що й було нею зроблено, оскільки не могла суперечити даному наказу керівництва (а.с. 105-106).

Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що відповідальність роботодавця за указаних обставин настає на загальних підставах, тобто лише за наявності його вини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 23 Закону України «Про господарські товариства» управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства.

Посадовими особами органів управління товариства є фізичні особи - голова та члени виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, наділені повноваженнями з управління товариством, якщо утворення такого органу передбачено установчими документами товариства.

Посадові особи відповідають за заподіяну ними товариству шкоду відповідно до чинного законодавства України.

Оскільки під час розгляду справи установлено, що ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» не може видати ОСОБА_1 трудову книжку внаслідок її відсутності на підприємстві, при прийнятті на роботу трудова книжка ОСОБА_1 до підрозділу, який займається кадровою роботою не здавалася, була надана напередодні звільнення безпосередньо для внесення запису про зарахування до штату, вимогу про її видачу позивач перед судом не порушує, а також з урахуванням того, що ОСОБА_1 перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» обіймав посаду голови правління - керівника цього акціонерного товариства, тобто був посадовою особою наділеною повноваженнями з управління цим підприємством, у тому числі з організації та контролю за веденням діловодства кадровим підрозділом цього підприємства, однак цього не зробив, суд дійшов висновку про відсутність вини роботодавця й відповідно покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 235 КЗпП України.

За таких обставин позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При цьому решта доводів позивача та її представника, що не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків у межах предмету та підстав позову судом до уваги не беруться.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя