Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3843/22 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 57 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 липня 2022 року, ухвалене під головуванням ОСОБА_2

у цивільній справі №295/3843/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав, -

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 21 250,00 грн. В обґрунтування поданого позову зазначала, що під час розгляду цивільної справи №295/18139/19 позивачем встановлене незаконне складення довіреності №15/12 від 11.01.2020 року, оскільки статутом Житомирської міської об`єднаної територіальної громади не надано дозволу директору Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради оформляти довіреності від імені Житомирської міської ради. Крім того, довіреність не відповідає вимогами ст.245 ЦК України, оскільки вона має відповідати формі, в якій укладається правочин. Також на думку позивача, через незаконну довіреність представником ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву та відзив на апеляційну скаргу по даній справі. В рамках розгляду цивільної справи №295/15864/20 представником ОСОБА_3 без довіреності було незаконно подано відзив на позовну заяву.

Позивач стверджує, що основним доказом порушення законодавства є лист Житомирської міської ради від 03.09.2020 року №25/Д-718із-1995 з висновком про те, що в статуті Житомирської міської об`єднаної територіальної громади не міститься висновку, кому дозволено статутом оформляти довіреності від імені Житомирської міської ради. При цьому під час розгляду позовних заяв представником подавались документи з довіреністю за підписом директора Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради.

Таким чином, під час розгляду позовних заяв ОСОБА_1 . Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради здійснювались порушення законодавства, якими порушувались конституційні права позивача, що викликало погіршення її здоров`я та душевні страждання, сприяло погіршенню відносин з оточуючими людьми, погіршення життєвих зв`язків. Розмір моральної шкоди позивачем визначено на суму 21 250,00 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати у повному обсязі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права, викладених нею в 10 пунктах. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявності її клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про недоведеність її позовних вимог, оскільки нею були долучені докази до позовної заяви на підтвердження обґрунтованості її доводів.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно положень статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебувала цивільна справа №295/18139/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про порушення конституційних прав на доступ до публічної інформації та стягнення моральної шкоди.

В рамках справи представником Департаменту містобудування та земельних відносин Дідовець Ю.П. подано відзив на позовну заяву та, в подальшому, відзив на апеляційну скаргу.

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_3 надавала довіреність №15/12 від 11.01.2020 року, видану Департаментом містобудування та земельних відносин (а.с.7,9).

Крім того, в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа №295/15864/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про відшкодування моральної шкоди.

В рамках даної справи представником відповідача ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву.

У листі від 03.09.2020 року №25/Д-718із1995 Виконавчим комітетом Житомирської міської ради, на запит ОСОБА_1 , повідомлено останній, що статут Житомирської міської ради відсутній, а в статуті Житомирської міської об`єднаної територіальної громади не мітиться висновку, кому дозволено статутом оформляти довіреності від імені Житомирської міської ради (а.с.5).

Посилаючись на те, що у даній відповіді відсутній висновок, кому надано право видавати довіреності від імені Житомирської міської ради, ОСОБА_1 стверджує, що її конституційні права було порушено шляхом неналежного оформлення Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради довіреностей представнику Дідовець Ю.П., за підписом директора департаменту, а на підставі цих довіреностей, в рамках розгляду цивільних справ №295/18139/19, 295/15864/20, представником відповідача незаконно було подано відзиви на позовну заяву, відзив на апеляційну скаргу.

Суд вважає, що з`ясуванню питання порушених прав позивача передує розгляд питання щодо правомірності (законності) дій представника відповідача в частині подання довіреності на підтвердження своїх повноважень по справах №295/18139/19, 295/15864/20.

Частиною 1 ст. 48 ЦПК визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Положенням частин 1,3 статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Згідно з положеннями ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідач «Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради» є окремою юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законодавством порядку, якій присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи 02498429.

Таким чином, на підставі ст.246 ЦК України, якою передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, директором Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради було видано ОСОБА_3 довіреність на представлення інтересів юридичної особи в суді.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.217 ЦПК України головуючий встановлює особи тих, хто бере участь у судовому засіданні, а також перевіряє повноваження представників.

ОСОБА_1 не доведено, що в рамках цивільних справ №295/18139/19, 295/15864/20 судами було відмовлено у прийнятті заяв по суті від представника відповідача ОСОБА_3 , не допущено останню до участі у розгляді справи у зв`язку з відсутністю належного підтвердження її повноважень представляти інтереси Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Отже, під моральною шкодою розуміється втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі. Водночас, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б вказували на погіршення її здоров`я, завдання їй душевних страждань, або інших негативних явищ, внаслідок подання представником Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради Дідовець Ю.П. заяв по суті справи в рамках справ №295/18139/19, 295/15864/20.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції позбавив її права брати участь у розгляді справи та розглянув справу у її відсутності, є безпідставними з наступних підстав.

Згідно з п.2 ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Нормою ч.1 ст.274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Відповідно до ч.2 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 4 статті 274 ЦПК України встановлений виключний перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, а саме: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24.05.2022 року у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Згідно з ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

09.06.2022 ОСОБА_1 направила до суду заперечення, в яких просила змінити порядок розгляду позовної заяви та призначити справу до розгляду в загальному позовному провадженні. В обґрунтування клопотання вказала, що визначенням такого порядку розгляду справи суд позбавив її права на розгляд справи в суді та обмежив позивача у її правах. Зауважила, що розгляд справи в спрощеному провадженні без повідомлення сторін позбавить її можливості захисту своїх законних прав.

В частині 6 статті 279 ЦПК України зазначено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Статтею 278 ЦПК України передбачені особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні: відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі; треті особи мають право подати пояснення щодо позову в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів із дня його отримання.

За правилами ч.1 ст.182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

ОСОБА_1 скористалася своїми процесуальними правами та у визначений строк подала відповідь на відзив.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, предмет якого відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України не входить до переліку справ, розгляд яких належить здійснювати виключно в порядку загального позовного провадження; предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та беручи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалою від 15.06.2022 відмовив в задоволенні клопотання позивача про перехід до розгляду справи зі спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження.

Отже, суд першої інстанції у відповідності до норм процесуального права, правильно розглянув дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Твердження в апеляційній скарзі про незаконний виклад в рішенні суду обставин справи є безпідставними, оскільки суд першої інстанції виклав фактичні обставини справи відповідно до доказів, які містяться в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Проте, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: