Номер провадження: 22-ц/813/2466/22
Справа № 947/936/20
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття, третя особа - ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Плавич І.В. 11 лютого 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником нежитлового приміщення НОМЕР_2 загальною площею 202 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок, у якому знаходиться вищевказане нежитлове приміщення, знаходиться на балансі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова». 30 квітня 2019 року, внаслідок прориву комунікацій, було затоплено вищевказане приміщення. 13 травня 2019 року стався повторний прорив комунікацій, внаслідок якого знову відбулося затоплення вищевказаного приміщення. Як зазначав позивач, у день повторного залиття відповідач в особі голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» свою вину визнав, однак, обіцянку відшкодувати спричинену шкоду так і не виконав, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 170 037,70 грн., та моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» на користь ОСОБА_1 суму заподіяної майнової шкоди в розмірі 142 564,17 гривень.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» на користь ОСОБА_1 суму компенсації заподіяної моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 635,25 гривень.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент залиття нежитлового приміщення ОСОБА_1 не був його власником. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у залитті нежитлового приміщення НОМЕР_2 загальною площею 202 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , обсягу заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а акти про залиття нежитлового приміщення були складені із порушенням вимог закону.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина першастатті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Спосіб захисту розглядається як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення мети цього захисту права.

Конституція гарантує можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагається, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим - тобто, порушення дійсно повинно мати місце і стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів позивача. Отже, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу - 176610878 від 07 серпня 2019 року), ОСОБА_1 набув право власності на нежитлове приміщення НОМЕР_2, загальною площею 202 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 07 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Похиленко Л.М., відповідно до якого ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_1 вищевказане нежитлове приміщення.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 20 червня 2013 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2013 року, про що здійснено відповідний актовий запис №803.

Залиття вищевказаних нежитлових приміщень сталося 30 квітня 2019 року та 13 травня 2019 року.

Таким чином, на момент залиття, власником нежитлового приміщення № НОМЕР_2 , загальною площею 202 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була дружина позивача ОСОБА_2 , яка відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси була притягнута до участі у справі у якості третьої особи.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 зазначила, що нежитлове приміщення НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту укладення договору дарування між нею та позивачем, належало їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 22 серпня 2012 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що приміщення в якому відбулось залиття є спільною сумісною власністю подружжя, а тому хоча на момент залиття позивач і не був власником приміщення, його звернення до суду є правомірним, так як він є співвласником нежитлового приміщення.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Однак, відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Наведене кореспондується зі статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Колегія суддів зазначає, що тлумачення вказаних положень чинного законодавства дає суду право зробити висновок про те, що особа має право на захист свого порушеного права в тому випадку, якщо вона безпосередньо наділена таким правом. Тобто, особа не може вимагати захисту права власності, якщо на момент завдання шкоди об`єкту право власності (користування) на такий об`єкт у особи відсутнє, і, як наслідок, відсутнє порушення суб`єктивного права такої особи.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що позивач набув право власності на нежитлове приміщення НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 07 серпня 2019 року на підставі договору дарування, у той же час залиття сталося 30 квітня 2019 року та 13 травня 2019 року. На момент залиття ОСОБА_1 не був ані власником вказаного приміщення, ані його користувачем, а тому позивач не має права вимагати захисту свого права власності, оскільки таке право на момент залиття не існувало, що виключає можливість порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що третя особа (дружина позивача, яка на момент залиття була власником приміщення) надала пояснення, згідно яких приміщення за час перебування у шлюбі істотно збільшилось у своїй вартості, а тому, в силу положень ст.62 СК України, таке приміщення є спільною власністю подружжя.

Однак, колегія зазначає, що у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та, в порушення принципу диспозитивності, самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Предметом даної позовної заяви є стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття. Таким чином, питання щодо майнових прав ОСОБА_1 на нежитлове приміщення не входить до предмету доказування у даній справі, та не могло бути вирішено судом у межах розгляду даної справи.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі письмові докази (зокрема, рішення суду), які б підтвердили факт того, що до моменту набуття права власності на нежитлове приміщення позивач був його співвласником.

Суд першої інстанції, встановивши факт того, що нежитлове приміщення є спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та на час залиття позивач був співвласником нежитлового приміщення, - вийшов за межі заявлених позовних вимог, предметом яких є виключно питання щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття, що є неприпустимим.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що посилання суду першої інстанції на те, що нежитлове приміщення, в якому відбулось залиття, належало позивачу як співвласнику, і, як наслідок, права останнього порушені - є необґрунтованим та не відповідає обставинам справи.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із юридичною природою спірних правовідносин і законом, що їх регулює, та необґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , у зв`язку із чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на недоведеність порушеного права/законного інтересу позивача.

Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України, зі ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» належить стягнути 2 925, 58 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття, третя особа - ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Скворцова» () судові витрати у справі в сумі 2 925,58 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе