Справа № 159/3175/21 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/637/22 Категорія: 80 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Ганжі М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: член Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області Шевчук Тетяна Василівна до Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області, про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача члена Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області Шевчук Тетяни Василівни про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, та про зобов`язання до вчинення дій.

Позов обґрунтовано тим, що позивач була членом Ковельської міської територіальної виборчої комісії на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року з 12.08.2021 року відповідно до Постанови ЦВК №172 від 10.08.2020 року та секретарем цієї ж комісії, яка виконувала обов`язки на платній основі з 07.09.2021 року по 29.10.2020 року.

09.11.2020 року виборча комісія своїм рішенням постановила нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду за активну участь у виборах у розмірі 50% мінімальної заробітної плати. Однак, грошова винагорода з невідомих для позивача причин не була виплачена. Вказані дії відповідача щодо невиплати грошової винагороди позивач вважає незаконними.

Вказує, що оплата праці членів виборчих комісій, нарахування та виплата їм одноразової грошової винагороди здійснюються за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів під час підготовки та проведення місцевих виборів. Одноразова грошова винагорода членам виборчих комісій може бути нарахована та виплачена лише один раз протягом виборчого процесу після встановлення підсумків голосування, за наявності загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної територіальної виборчої комісії, і виплачена тим членам комісії, що брали активну участь у її роботі, незалежно від того, на платній чи не на платній основі вони працюють у такій комісії.

Питання одноразової грошової винагороди членам Ковельської МТВК розглядалось на безперервному засіданні комісії, яке тривало з 25.10.2020 року по 10.11.2020 року, а саме - 09.11.2020 року, про що свідчить протокол засідання під головуванням члена комісії Шевчук Т.В., яка була обрана головуючою за рішенням комісії, в зв`язку з відсутністю голови та заступника комісії. Позивач вказує, що прийняте позитивне рішення про надання їй грошової винагороди на даний час є чинним, оскільки не скасовано ні рішенням ТВК, ні рішенням ЦВК та є обов`язковим для виконання.

Разом з тим, відповідач проігнорував вимоги виборчого законодавства в частині дотримання законності зазначеного рішення ТВК від 09.11.2020 року щодо виплати позивачу грошової винагороди. Як наслідок - грошову нагороду позивачу не виплатили, а тому протиправні дії ТВК позивач вважає такими, що порушують її право на відповідну оплату за роботу членом ВК у день виборів та у дні встановлення підсумків голосування і результатів виборів, яка оплачується у розмірі та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, позивач вказує на порушення відповідачем норм ст. 116, 117 КЗпП України. Так, згідно довідки Архівного відділу Ковельської райдержадміністрації за № 143/20/2-21 від 31.05.2021 року, куди були здані документи виборчої комісії, заробітна плата за два календарні місяці роботи склала 9441,37 грн. За вказаних обставин, середньоденна заробітна плата позивача складає 248,46 грн. за 38 робочих днів.

Рішення про виплату допомоги було прийнято 09.11.2020 року на засіданні комісії, а тому позивач вважає, що початок затримки виплати зарплати слід обраховувати з 10.11.2020 року. Таким чином, позивач вважає, що на день пред`явлення позову до суду сума заробітку, з урахуванням податків та зборів, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за час за¬тримки розрахунку складає 248,46 грн. х 138 робочі дні = 34287,48грн. (за період з 10.11.2020 року по 02.06.2021 року; листопад 2020 року - 15; грудень 2020 року - 22; січень 2021 року - 19; лютий 2021 року - 20; березень 2021 року - 22; квітень 2021 року - 22; травень 2021 року 18).

В разі стягнення судом нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, роботодавець зобов`язаний включити стягнену суму до фонду оплати праці, попередньо нарахувавши та відобразивши їх в бухгалтерському обліку підприємства, а також у встановленому законом розмірі сплатити єдиний соціальний внесок на відповідний казначейський рахунок органу доходів і зборів. При цьому, база нарахування єдиного соціального внеску визначається шляхом ділення встановленої судом заробітної плати та компенсації на кількість місяців, за які вона стягнена. Обов`язковою передумовою перерахування єдиного соціального внеску до бюджету є нарахування роботодавцем вказаної в судовому рішенні суми як заробітної плати та її відображення в бухгалтерському обліку.

Просила суд стягнути з Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі - грошову винагороду за участь на місцевих виборах 25.10.2020 року у розмірі 50% мінімальної заробітної плати в сумі 2500,00 грн.; середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 34287,48 грн.; зобов`язати Ковельську міську територіальну виборчу комісію Ковельського району Волинської області нарахувати на суму заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі 36787,48 грн., за період з 10.11.2020 року по 31.05.2021 року, єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в порядку ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та сплатити суму єдиного соціального внеску на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку; зобов`язати Ковельську міську територіальну виборчу комісію Ковельського району Волинської області надати до Державної податкової інспекції за місцем обліку звітність у зв`язку з донарахуванням єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення , яким її позов задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 30 серпня 2022 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пункти 1, 2, 7, 17 частини першої статті 4 КАС України так визначають ключові терміни порушеного питання юрисдикції спору:

адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За правилами пунктів 1, 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 надав конституційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Конституційний Суд України зазначив, що КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 25 листопада 1997 року №6-зп сформулював правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю й обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень (пункт 2 мотивувальної частини). Ця правова позиція кореспондується з положеннями статті 13 Конвенції щодо ефективного засобу юридичного захисту від порушень, вчинених особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Як вже було зазначено, відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Сутність публічної служби полягає в трьох аспектах: у функціональному аспекті вона постає як діяльність з метою виконання загально-державних завдань управління; в інституційному-окреслює певне коло осіб, оскільки виконання публічних справ становить їх соціальну функцію; у юридичному - охоплює правове регулювання особливих публічно-правових, службових відносин.

Поняття «публічного службовця» необхідно розглядати через запропоновані юридичною наукою та практичною ознак. Це, зокрема, зайняття посад в органі публічної влади, виконання завдань держави (громади) в межах покладених на них обов`язків і наданих прав, фінансування з державного або місцевого бюджету.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої і другої статті 32 Виборчого кодексу України в Україні утворюються і діють передбачені цим Кодексом виборчі комісії як незалежні органи адміністрування виборчих процесів, які відповідно до своїх повноважень забезпечують здійснення визначених Конституцією України та цим Кодексом основних принципів виборчого права, засад виборчого процесу, реалізацію виборчих прав громадян України, підготовку та проведення виборів.

До виборчих комісій належать: 1) Центральна виборча комісія; 2) окружні виборчі комісії; 3) територіальні виборчі комісії; 4) дільничні виборчі комісії.

Частина перша статті 33 Виборчого кодексу України передбачає, що виборчі комісії є спеціальними колегіальними органами, уповноваженими організовувати підготовку та проведення виборів і забезпечувати реалізацію виборчих прав громадян України, додержання та однакове застосування виборчого законодавства.

Частина четверта указаної статті передбачає, що територіальні виборчі комісії в межах повноважень, визначених цим Кодексом, забезпечують організацію підготовки та проведення місцевих виборів. Територіальні виборчі комісії є комісіями вищого рівня щодо всіх дільничних виборчих комісій з відповідних місцевих виборів.

Відповідно до частини шостої статті 33 Виборчого кодексу України, зокрема, територіальні виборчі комісії є юридичними особами, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Територіальні виборчі комісії є постійно діючими органами. Члени територіальної виборчої комісії здійснюють свої повноваження до сформування, у порядку, передбаченому цим Кодексом, нового складу відповідної територіальної виборчої комісії (частина восьма статті 33 Виборчого кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 38 Виборчого кодексу України член виборчої комісії на першому засіданні виборчої комісії, в якому він бере участь, в обов`язковому порядку ознайомлюється зі змістом частин третьої - шостої цієї статті, після чого складає таку присягу члена комісії: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), беручи на себе повноваження члена виборчої комісії та усвідомлюючи свою високу відповідальність перед Українським народом, присягаю додержуватися Конституції та законів України, чесно і сумлінно виконувати свої обов`язки, виходячи з принципів верховенства права, законності, об`єктивності та неупередженості, забезпечувати реалізацію і захист виборчих прав громадян України».

Відповідно до частини п`ятої статті 38 Виборчого кодексу України на час безпосереднього виконання обов`язків члена виборчої комісії (участь у засіданнях комісії, інших заходах на виконання цього Закону чи рішень комісії) на кожного члена виборчої комісії поширюються гарантії і компенсації, передбачені законодавством для працівників на час виконання ними державних або громадських обов`язків у робочий час. Члени виборчої комісії звільняються від виконання службових обов`язків за місцем постійної роботи на час, необхідний для здійснення обов`язків члена комісії, на підставі письмового повідомлення голови, заступника голови чи секретаря відповідної виборчої комісії про скликання засідання комісії або рішення виборчої комісії про залучення члена комісії до участі в інших заходах, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 212 Виборчого кодексу України за рішенням виборчої комісії голова, заступник голови, секретар або в разі їх відмови інші члени територіальної виборчої комісії (загальною кількістю не більше трьох осіб), дільничної виборчої комісії (загальною кількістю не більше двох осіб для кожної комісії) протягом виборчого процесу можуть виконувати свої повноваження у виборчій комісії на платній основі на підставі цивільно-правового договору між ними і виборчою комісією. Зазначені особи на цей період увільняються від виконання виробничих або службових обов`язків за основним місцем роботи із збереженням стажу роботи. Рішення територіальної виборчої комісії про виконання її членами повноважень на платній основі невідкладно надсилається відповідному регіональному або територіальному представництву Центральної виборчої комісії (у разі його утворення).

Тобто, положення частини першої статті 212 Виборчого кодексу України, визначаючи цивільно-правову природу спірних правовідносин, стосується випадку оплати праці члена виборчої комісії (іншого ніж голова, його заступник і секретар) на основі цивільно-правового договору виключно у разі відмови голови, його заступника і секретаря. Правовий зміст указаної норми дозволяє дійти висновку, що за основним правилом саме ці особи (голова, його заступник і секретар) здійснюють свої повноваження на основі такого договору, і лише у разі їхньої відмови від такої оплати на неї має право претендувати інший член, зокрема, територіальної виборчої комісії.

Частинами другою і третьою вказаної статті передбачено, що робота члена територіальної, дільничної виборчої комісії, який виконує свої повноваження у виборчій комісії на платній основі відповідно до частини першої цієї статті, оплачується в розмірі та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів бюджету Автономної Республіки Крим, відповідного місцевого бюджету (далі - кошти відповідного місцевого бюджету), отриманих як цільова субвенція з Державного бюджету України (а в передбачених цим Кодексом випадках - за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету).

Розмір оплати праці членів виборчих комісій визначається Кабінетом Міністрів України. Для членів виборчих комісій, увільнених від виконання виробничих або службових обов`язків за основним місцем роботи, розмір оплати праці не може бути меншим за середню заробітну плату за основним місцем роботи та більшим за розмір заробітної плати відповідного сільського, селищного, міського голови або голови відповідної ради. Розмір оплати праці члена виборчої комісії, який є пенсіонером або особою, яка тимчасово не працює, не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на день нарахування такої плати.

Частинами третьою і четвертою статті 212 Кодексу передбачено, що членам виборчих комісій у межах загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної виборчої комісії на підготовку та проведення місцевих виборів, може бути нарахована і виплачена одноразова грошова винагорода в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, на підставі аналізу указаних норм законодавства висновується, що грошові кошти у виді оплати праці членам територіальної виборчої комісії (за загальним правилом голові, його заступнику і секретарю) на підставі цивільно-правового договору і виплата одноразової грошової винагороди члену комісії є різними видами виплат у межах виборчого процесу.

Остання виплата «може» проводитись у межах загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної виборчої комісії на підготовку та проведення місцевих виборів.

Про це також йдеться у Порядку оплати праці членів територіальних і дільничних виборчих комісій з місцевих виборів, нарахування та виплати одноразової грошової винагороди, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 року № 687 з подальшими змінами (далі «Порядок №687»), де зазначено, що одноразова грошова винагорода не є обов`язковою виплатою.

Так, визначення механізму оплати праці членів територіальних і дільничних комісій з виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, міських, районних у містах, сільських, селищних рад, сільських, селищних, міських голів (далі - члени виборчих комісій), а також нарахування та виплати членам виборчих комісій одноразової грошової винагороди здійснюється на підставі Порядку № 687 з подальшими змінами.

Зі змісту норм указаного Порядку висновується, що оплата праці членам виборчих комісії, а також виплата одноразової грошової винагороди провадяться за рахунок коштів місцевих бюджетів отриманих як цільова субвенція з державного бюджету.

Так, пункт 3 Порядку №687 визначає, що за рахунок фонду оплати праці, передбаченого єдиним кошторисом видатків на підготовку та проведення виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, міських, районних у містах, сільських, селищних рад, сільських, селищних, міських голів (далі - місцеві вибори) територіальної виборчої комісії, здійснюються такі виплати: оплата праці голови, заступника голови, секретаря або інших членів виборчої комісії, які виконують свої повноваження на платній основі; оплата праці членів виборчих комісій за роботу в день місцевих виборів, дні встановлення підсумків голосування та результатів місцевих виборів; одноразова грошова винагорода членам виборчих комісій у межах загальної економії фонду оплати праці.

З позовної заяви вбачається, що позивач претендує на одноразову грошову винагороду членам виборчих комісій у межах загальної економії фонду оплати праці, а не на оплату праці як член виборчої комісії, який здійснює свої повноваження на платній основі. Як вже зазначалось, така виплата може бути здійснена членам комісії, які працюють як на платній, так і на безоплатній основі.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 687 оплата праці члена виборчої комісії, який виконує свої повноваження в комісії на платній основі, проводиться раз на місяць територіальною виборчою комісією на підставі акта наданих послуг, підписаного сторонами цивільно-правового договору, і табеля обліку робочого часу.

Тобто, у такому разі (у разі виконання повноважень члена комісії на платній основі) йдеться про цивільно-правову природу відносин.

Відповідно до пунктів 22 і 23 Порядку № 687 одноразова грошова винагорода членам виборчих комісій може бути нарахована та виплачена лише один раз протягом виборчого процесу після встановлення підсумків голосування, за наявності загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної територіальної виборчої комісії, і виплачена тим членам комісії, що брали активну участь у її роботі, незалежно від того, на платній чи не на платній основі вони працюють у такій комісії.

Одноразова грошова винагорода не є обов`язковою виплатою.

Розмір одноразової грошової винагороди членам виборчої комісії визначається на її засіданні за поданням голови виборчої комісії залежно від особистого внеску кожного члена комісії в її діяльність і не може перевищувати розміру місячної заробітної плати, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 року №966 «Про умови оплати праці членів виборчих комісій, комісій всеукраїнського референдуму», за посадами, які вони займають у відповідних виборчих комісіях.

Рішення дільничної виборчої комісії про виплату одноразової грошової винагороди розглядається і затверджується територіальною виборчою комісією, яка здійснює фінансове забезпечення дільничних виборчих комісій.

Питання виплати одноразової грошової винагороди членам виборчих комісій, не врегульовані цим Порядком, вирішуються відповідно до законодавства (пункт 24 Порядку №687).

Чинний Виборчий кодекс України передбачає можливість виконання членами виборчих комісій своїх повноважень на платній і на безоплатній основах.

Так, члени виборчих комісій, залучені на безоплатній основі, увільняються від виконання обов`язків за основним місцем роботи на час, необхідний для виконання обов`язків члена комісії, а також в силу положень Кодексу на них поширюються гарантії і компенсації, передбачені законодавством для працівників на час виконання ними державних або громадських обов`язків у робочий час.

Отже, члени виборчих комісій, які виконують свої обов`язки у ній на безоплатній основі, мають право на гарантії за місцем роботи як працівники, які виконують державні обов`язки (часина перша статті 119 КЗпП України). На період залучення до роботи у виборчій комісії за працівниками за місцем працевлаштування зберігають місце роботи (посаду) і виплачують їм середній заробіток.

Поряд з цим, Кодекс передбачає наявність членів комісії на платній основі. Проте, кількість членів комісій, які можуть працювати на платній основі, обмежена в силу частини першої статті 212 Виборчого кодексу України і пункту 9 Порядку №687, які передбачають, що можуть увільнятися від виконання виробничих або службових обов`язків за основним місцем роботи із збереженням стажу роботи члени, зокрема, територіальної виборчої комісії у кількості не більше трьох осіб (голова, його заступник, секретар або у разі їхньої відмови інші члени).

Варто наголосити, що між членом комісії (з числа визначених вище) і виборчою комісією укладається цивільно-правовий договір, підставою для укладення якого є рішення виборчої комісії про виконання її членами повноважень на платній основі.

Отже, оплата праці, яка членам виборчої комісії нараховуються у період виборів згідно з Порядком №687, є винагородою за цивільно-правовим договором. Вони не є зарплатними виплатами, оскільки між комісією та членом комісії відсутні трудові відносини. Важливо також враховувати, що члени виборчої комісії, залучені на платній основі, отримують винагороду безпосередньо в комісії, а за основним місцем роботи їхній заробіток не зберігається.

Проте, одноразова грошова винагорода, як необов`язковий платіж, може бути виплачена усім членам комісії, тобто залученим до роботи як на платній, так і на безоплатній основі. Відповідно до пунктів 22 та 23 Порядку №687 одноразова грошова винагорода може бути нарахована та виплачена: лише один раз протягом виборчого процесу; тим членам комісії, які брали активну участь в її роботі, залежно від особистого внеску кожного; за наявності загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної територіальної виборчої комісії.

Так, позивач ОСОБА_1 що була членом Ковельської МТВК на місцевих виборах 25.10.2020 з 12.08.2020 відповідно до постанови ЦВК № 172 від 10.08.2020 та секретарем цієї ж комісії, яка виконувала обов`язки на платній основі з 07.09.2020 (постанова ЦВК № 198 від 21.08.2020) по 29.10.2020 (постанова ЦВК № 438 від 29.10.2020). На момент прийняття рішення від 09.11.2020 позивач не перебувала у трудових відносинах з Ковельською МТВК, а грошова винагорода за активну участь у виборах в розумінні трудового законодавства не є зарплатою.

Судом встановлено, що постановою ЦВК від 10.08.2020 № 172 були утворені та сформовано склад територіальних виборчих комісій на місцевих виборах 25.10.2020, згідно із додатком 36 до вказаної постанови ЦВК визначено склад Ковельської МТВК у кількості 18 членів, в т. ч. позивач ОСОБА_1 як член вказаної виборчої комісії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 відповідно до постанови ЦВК від 21.08.2020 № 198 була призначена секретарем Ковельської МТВК (т. 2, а. с. 191), її повноваження як секретаря Ковельської МТВК були припинені згідно із постановою ЦВК від 29.10.2020 № 438, у період з 07.09.2020 по 29.10.2020 позивач виконувала обов`язки члена виборчої комісії на платній основі відповідно до договору від 07.09.2020, що також було встановлено рішенням, яке оскаржується.

Листом від 02.07.2021 № 176/20/2-21 архівний відділ Ковельської районної державної адміністрації надав частину безперервного протоколу засідання Ковельської МТВК від 09.11.2020 , з якого вбачаються таке.

Заступник голови Ковельської МТВК Денисюк А.М. запропонувала прийняти рішення про нарахування одноразової грошової винагороди у розмірі мінімальної заробітної плати усіх членам ТВК та залученим працівникам. Стосовно цього питання виступила ОСОБА_2 та повідомила, що не згідна про нарахування всім однакової одноразової грошової винагороди, її підтримали члени комісії і запропонували провести нарахування згідно із відпрацьованим часом. Заступник голови комісії ОСОБА_3 відмовилася ставити на голосування вказане питання та залишила засідання. Член ТВК ОСОБА_4 запропонувала обрати головуючого засідання Шевчук Т.В., за це рішення проголосували «за» - 10 членів ТВК, «проти» - 0, утрималися - «1».

Головуюча засідання Шевчук Т.В. поставила на голосування питання виплатити одноразову грошову нагороду згідно з відпрацьованим часом та згідно списку членів ТВК (всього 17 членам ТВК), за це рішення проголосували «за» - 10 членів ТВК, «проти» - 0, утрималися - «1», постанова № 59 додається.

Також головуюча засідання ОСОБА_5 запропонувала включити до списку для виплати одноразової грошової допомоги двох членів комісії ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , які вже припинили свої повноваження згідно з постановою ЦВК № 438, та виплатити їм одноразову грошову нагороду у розмірі мінімальної заробітної плати, за це рішення проголосували «за» - 9 (прописом «вісім») членів ТВК, «проти» - 0, «утрималися» - 2, рішення не прийняте.

При цьому, частину безперервного протоколу засідання Ковельської МТВК від 09.11.2020 підписано секретарем МТВК ОСОБА_7 , підпис головуючої на засіданні ОСОБА_5 відсутній, вказаний протокол засвідчено печаткою архівного відділу Ковельської районної державної адміністрації.

Як вбачається з витягу протоколу безперервного засідання Ковельської міської ТВК за 10.11.2020 року, який зберігається в архівному відділі Ковельської райдержадміністрації, на цьому засіданні комісії були присутні 12 (дванадцять) членів комісії з 18 членів (усього). Головуючою на засіданні була голова комісії ОСОБА_8 . На цьому ж засіданні, поміж іншого, розглядалось питання про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 50% мінімальної заробітної плати колишнім членам ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . За таке рішення проголосували 7 (сім) присутніх членів комісії. Відповідне рішення не прийнято. Протокол містить відбиток печатки Ковельської МТВК, підпис голови та секретаря /а.с. 65-66/.

Суд першої інстанцій повинен був перевірити, чи виконувала позивач свої повноваження, як член ТВК на платній чи безоплатній основі, й у зв`язку з цим, віднести цей спір до юрисдикцій цивільного суду (у разі укладення цивільно-правового договору і виконання повноважень члена комісії на платній основі), або ж до юрисдикції адміністративного суду (у протилежному випадку).

Так, апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 була членом Ковельської МТВК на місцевих виборах 25.10.2020 з 12.08.2020 відповідно до постанови ЦВК № 172 від 10.08.2020 та секретарем цієї ж комісії, яка виконувала обов`язки на платній основі з 07.09.2020 (постанова ЦВК № 198 від 21.08.2020) по 29.10.2020 (постанова ЦВК № 438 від 29.10.2020).

Тобто, позивач ОСОБА_1 свої повноваження, як член комісії з 12.08.2020 року спочатку виконувала на безоплатній основі, а в подальшому, як секретар Ковельської МТВК, з 07.09.2020 по 29.10.2020 - на платній основі.

Суд також враховує, що станом на час вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги членам Ковельської МТВК на засіданні 09.11.2020 повноваження ОСОБА_1 , як секретаря Ковельської МТВК уже були припинені згідно з постановою ЦВК від 29.10.2020 № 438, відтак позивач уже не виконувала повноваження як член ТВК на платній основі, цивільно-правовий договір, укладений між нею та виборчою комісією, припинив свою дію.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки позивач ОСОБА_1 свої повноваження як член ТВК на місцевих виборах, які відбулися 25.10.2020, виконувала як на безоплатній, так і на платній основі, станом на час вирішення питання про виплату їй одноразової грошової допомоги на засіданні 09.11.2020 позивач уже не виконувала повноваження, як секретар Ковельської МТВК на платній основі, тому вказаний спір як такий, що пов`язаний з питанням трудових відносин у період реалізації виборчих прав у сфері публічно-правових відносин, підлягає вирішенню саме в порядку адміністративного судочинства (вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 802/3879/14-а).

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає до закриття, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами 1, 2 ст. 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням наведених положень процесуального законодавства та правових висновків Верховного Суду, а також предмету спору в цій справі, апеляційний суд вважає, що даний спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду та має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства за нормами КАС України.

За таких обставин рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2022 року підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 371, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2022 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: член Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області Шевчук Тетяна Василівна до Ковельської міської територіальної виборчої комісії Ковельського району Волинської області, про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: