У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.08.2022 Справа №607/12426/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сливки Л.М

за участі секретаря судового засідання Крушельницької С.В.,

представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Кноль Петра Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Тернополі подання головного державного виконавця Тернопільського відділу Державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Туаєвої Катерини Богданівни, про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Тернопільського відділу Державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) звернулася до суду із поданням, у якому просить визначити, що частка боржника ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 , становить 1/2 частину. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що на виконанні Тернопільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільському районі Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження № 59406637 з виконання виконавчого листа №607/12426/18 виданого 07 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 96000,20 доларів США та судовий збір в сумі 8810 гривень. Станом на 05 липня 2022 року за боржником у виконавчому провадженні рахується заборгованість в розмірі 285 319,13 гривень, з них витрати на суб`єкта оціночної діяльності 13 000 гривень, борг 2520290,14 гривень, виконавчий збір 252 028,99 гривень. З метою перевірки майнового стану боржника, державним виконавцем направлено запити до реєструючи органів. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 30 вересня 1989 року № НОМЕР_1 та свідоцтва про розірвання шлюбу № НОМЕР_2 від 28 грудня 2010 року боржник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 1989 по 2010 рік. Згідно відомостей Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації встановлено, що за час шлюбу подружжям було набуто Індивідуальний (садибний) житловий будинок господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації зареєстрованої Інспекцією ДАБІ від 03 вересня 2012 року №тп8 в розділі Інформація про об`єкт будівництва зазначено, що будівництво будинку було розпочато і закінчено в 2001 році, а в розділі Інформація про технічний паспорт об`єкта зазначено, що він був виданий 09 квітня 2004 року. Таким чином, створення об`єкта нерухомого майна (його фактичне набуття подружжям) відбулося в період з 2001 до 2004 року, тобто під час зареєстрованого шлюбу. Заборгованість за виконавчим листом №607/12426/18 не погашена боржником ОСОБА_2 у добровільному порядку. За вказаних обставин просила подання задовольнити.

Від Тернопільського відділу Державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника.

Представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Кноль П.М. у судовому засіданні підтримав подання головного державного виконавця Тернопільського відділу Державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Туаєвої Катерини Богданівни, про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами та просив задовольнити у повному обсязі.

Боржник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Заінтересована особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Письмових заперечень проти подання від боржника та заінтересованої особи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини:

07 травня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/12426/18 про стягнення з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 96000,20 доларів США та судовий збір в сумі 8810 гривень.

25 червня 2019 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління Ліруком Іваном Павловичем відкрито виконавче провадження ВП №59406637 з примусового виконання виконавчого листа №607/12426/18 про стягнення з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 96000,20 доларів США та судовий збір в сумі 8810 гривень.

25 червня 2019 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління Ліруком Іваном Павловичем винесено постанову про арешт майна боржника ВП №59406637, згідно якої накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 30 вересня 1989 року відділом ЗАГСу міськвиконкому м. Тернополя, 30 вересня 1989 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , про що складено актовий запис №1458. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_8 .

Як убачається із декларації про готовність об`єкта до експлуатації зареєстрованої Інспекцією ДАБІ від 03 вересня 2012 року №тп8 будівництво індивідуального (садибного) будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було розпочато у 2001 році та закінчено в 2001 році, дата видачі технічного паспорта 09 квітня 2004 року.

Відповідно до Довідки №599, виданої 26 січня 2004 року Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області, за ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 числиться житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами.

Згідно виписки з рішення Виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №78 від 02 жовтня 2012 року вирішено оформити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 .

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27 листопада 2012 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району, Тернопільської області, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 330,8 кв.м., житловою площею 112,7 кв.м.

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав, виданого 27 листопада 2012 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації №36428512, за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1 побудований за час перебування у шлюбі сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а відтак є спільним сумісним майном подружжя.

Як убачається із Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 28 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №132 від 28 грудня 2010 року.

Згідно ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Частиною першою статті 368ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Частиною другою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За загальним правилом статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, норми ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 по справі №327/504/17).

У межах розгляду даного подання вказана презумпція спростована не була та не оспорювалась заінтересованою особою ОСОБА_5 . Суду не подавалось ні рішення суду в іншій справі, чи будь-які докази, які б доводили, що майно в якому визначається частка боржника, є особистим майном іншого з колишнього подружжя.

За таких обставин суд виходить із того, що частки у спільному сумісному майні колишнього подружжя є рівними.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17 зазначив, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності є необхідним для здійснення виконавчого провадження і визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання не є звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Так, боржник ОСОБА_2 у добровільному порядку рішення суду не виконує, заборгованість за виконавчим листом №607/12426/18 від 07 травня 2019 року у добровільному порядку боржником не погашена.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231 /16-ц зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про "Виконавче провадження" передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

При цьому, суд зауважує, що визначення частки майна боржника не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

За вказаних обставин, виходячи із презумпції рівності часток у спільному сумісному майні подружжя, суд вважає, що частка боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з колишньою дружиною ОСОБА_5 , а саме у житловому будинку АДРЕСА_1 , становить 1/2 частину.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, про наявність визначених законом підстав для задоволення подання головного державного виконавця Тернопільського відділу Державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Туаєвої Катерини Богданівни, визначивши, що частка майна боржника ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 , становить 1/2 частину.

На підставі наведеного та керуючись статтями 223, 258-261, 443 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання головного державного виконавця Тернопільського відділу Державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Туаєвої Катерини Богданівни, про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами задовольнити.

Визначити, що частка боржника ОСОБА_2 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) у житловому будинку АДРЕСА_1 , становить 1/2 частину.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду складено 29 серпня 2022 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка