справа № 691/683/22
провадження № 2/691/334/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.

з участю сторони по справі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області про втрату права користування житловим приміщенням,-

встановив :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області про втрату права користування житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що має на праві приватної власності домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке набув на підставі Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Городищенської міської ради 05 грудня 1987 року. В даному житловому будинку 12 вересня 2017 року здійснена державна реєстрація місця проживання його онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після здійснення державної реєстрації, ОСОБА_3 у зазначеному вище житловому будинку фактично не проживала та відразу поїхала до м. Сімферополь АР Крим, де проживала до 2017 року, зареєструвала шлюб, проте з реєстрації не знялася. Як власник домоволодіння, має право вимагати усунення відповідних перешкод, а тому прийняв рішення звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_2 у засідання не прибув, участь взяв представник позивача ОСОБА_1 , яка просила позовні вимоги задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи вчасно та належним чином повідомленою про розгляд цивільної справи, не з`явилася, подала заяву від 17 серпня 2022 року про судовий розгляд без її участі, вказавши на визнання позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області, інформований про судовий розгляд, не прибув, надав клопотання від 04 серпня 2022 року №01-02-29/3758 про слухання без участі представника, вказавши що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.

Неявка відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача не перешкоджає розглядові справи по суті, так як повідомлена вчасно та належним чином про виклик до суду і у справі достатньо доказів для об`єктивного розгляду справи без її участі.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, заслухавши представника позивача, враховуючи належне повідомлення позивача, відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, зміст заяв про розгляд без їх участі, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, ч.1 ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, правова позиція Європейського Суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р., у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р., у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). У статті 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Зі змісту статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири, згідно зі ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Як встановлено судом та підтверджено наданими доказами у справі, позивач ОСОБА_2 , згідно Свідоцтва на право особистої власності на будинок від 05 грудня 1987 року реєстр 6370, є власником будинку по АДРЕСА_1 (а.с.5), що підтверджується витягом з Технічного паспорта на вказаний будинок у виді генерального плану (схеми) (а.с.6-7) та Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку по АДРЕСА_1 , де у розділі ІІІ у графі громадян, які прописані і проживають за вказаною адресою, з 12 вересня 2017 року зареєстрована відповідач по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-9). За даними інформаційної довідки виконавчого комітету Городищенської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , але фактично проживає на території Автономної Республіки Крим (а.с.10).

Згідно довідки виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області від 17 серпня 2022 року №ЕП-2273/22, яка надійшла на запит суду щодо доступу до персональних даних, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.19).

Відповідно до Постанови Верховної Ради України №807-ІХ від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», Городищенський район Черкаської області був ліквідований і включений до складу нових Черкаського району та Звенигородського району.

Пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, де зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Суд вважає, що позивач має право вимагати визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки вона відсутня понад один рік за місцем реєстрації, чого не заперечила у змісті заяви до суду. Втрата права користування житловим приміщенням є підставою відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням, оскільки зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. За наявності рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, особа підлягає зняттю з реєстрації місця проживання на підставі Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач з 2017 року не проживає у будинку позивача, чим створює перешкоди у володінні та користуванні будинком, є неможливим отримати допомогу, яка надається для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг позивачем, і не проти вирішення питання в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Щодо відшкодування понесених позивачем витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді, то такі до суду не заявлені.

Позов підтверджується: копією Свідоцтва на право особистої власності на будинок від 05 грудня 1987 року реєстр 6370; копією витягу з Технічного паспорта на вказаний будинок у виді генерального плану (схеми); копією Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку по АДРЕСА_1 ; інформаційною довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради; довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області від 17 серпня 2022 року №590/01-02-08; квитанцією про сплату судового збору від 03 серпня 2022 року №0.0..1.

Керуючись ст.ст.47,48 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, ст. 9 Житлового кодексу України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області про втрату права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Копію рішення суду направити позивачу, відповідачу, третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, для відому.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. М. Савенко