печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Брачун О. О.,

розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року АТ «Універсал Банк» звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 11 січня 2019 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань, станом на 25 травня 2020 року за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 27 623, 51 грн, що складається з: 27 623, 51 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитним лімітом, 0, 00 грн - загальний залишок заборгованості за відсотками, 0, 00 грн - заборгованість за пенею та комісією.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

12 квітня 2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого ОСОБА_1 зазначив наступне.

Анкета-заява від 11.01.2019 року не підтверджує факт надання грошових коштів, зарахування кредиту на рахунок, не підтверджує видачу картки, її номер.

Відповідач наголошує на тому, що позивач не підтверджує допустимими доказами факту отримання грошових коштів відповідачем.

Також відповідач ставить під сумнів суму тіла кредиту, яку вказав позивач, оскільки останнім не надано жодних фінансових документів, що підтверджують необхідну суму.

Відповідач також стверджує, що із підписаної анкети-заяви не можливо установити, яка відсоткова ставка нараховується на кредитний ліміт, пеню та які комісії застосовував банк при розрахунку заборгованості відповідача перед банком.

Крім того зазначив, що наданий банком розрахунок заборгованості не є первинним документом, що підтверджує заборгованість відповідача, оскільки відповідно до умов «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю» під час здійснення операційної діяльності в банках України саме виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

Відповідач зазначив, що наданий банком витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, витяг з Тарифів за карткою «Monobank» відповідачем не були підписані.

На підставі викладених заперечень, відповідач просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав не доведеності банком належними та допустимими доказами його заборгованості перед банком.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 11 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій вказано, що ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов.

Підписавши анкету-заяву погодився, що ця анкета разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Крім того, у пункті 6 заяви зазначено, що ОСОБА_1 просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкрити їй в Банку та засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його даних згідно з договором.

Позивач на підтвердження заявлених позовних вимог додав до позову копію анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 11 січня 2019 року, витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та розрахунок заборгованості за договором б/н від 11 січня 2019 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 станом на 25 травня 2020 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (у даному випадку - АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто, дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі шляхом прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.

Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 Цивільного кодексу України, полягає не у тому, що позичальник зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що він може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни, тощо. Проте сама воля позичальника на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

До анкети-заяви додано витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, в якому зазначені: Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальні умови випуску та обслуговування Платіжних карток та в Додатках: Тарифи, Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank», Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до підрозділу 1 «Терміни та визначення» розділу І «Загальні умови» наданого до позовної заяви Витягу з Умов обслуговування рахунків фізичної особи: договір про надання банківських послуг «Monobank» - це укладений між Банком та Клієнтом договір про відкриття рахунку, випуск і обслуговування Платіжної картки з можливістю встановлення ліміту кредитування, що складається з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток, Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг «Monobank», паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, інформації щодо відкриття поточного рахунку та випуску електронного платіжного засобу (в разі наявності) та Тарифів.

Анкета-заява до договору про надання банківських послуг «Monobank» - письмове звернення клієнта до Банку з проханням відкрити йому банківський рахунок та/або надання йому інших банківських послуг на умовах, визначених Договором. Підписана клієнтом анкета-заява є підтвердженням укладеного Договору.

Мобільний додаток - сервіс Банку, що дозволяє надавати Клієнтові банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку.

Згідно з пунктом 2.1 підрозділу 2 «Основні положення» Розділу І «Загальні умови», банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування Платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору в тому числі платіжної системи Master Card, та відповідно до вимог чинного законодавства України, втому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

Як визначено у пунктах 3.1, 3.3 підрозділу 3 Розділу ІІ «Загальні умови випуску та обслуговування Платіжних карток», для надання послуг Банк видає Клієнту картку. Підписанням анкети-заяви Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви та отримання картки. Картка передається Клієнту особисто уповноваженим співробітником або доставляється рекомендованою поштою, кур`єрською службою за адресою, вказаною Клієнтом в анкеті-заяві, або іншим способом, що дозволяє однозначно встановити, що Платіжна Картка була отримана клієнтом.

Відповідно до пунктів 5.1-5.4 підрозділу 5 Надання та обслуговування кредиту Розділу ІІ «Загальні умови випуску та обслуговування Платіжних карток», ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов, зазначених в цьому договорі та відповідному додатку до нього. Ліміт до використання розраховується та встановлюється банком виходячи з внутрішніх процедур банку та зазначається клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. Банк має право, на власний розсуд переглядати ліміт до використання в межах суми ліміту кредитування, що зазначений в договорі. Інформація щодо зміни ліміту до використання (новий розмір ліміту та строки уведення у дію) зазначаються Клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону Клієнта та/або у Мобільному додатку. Клієнт шляхом розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням Платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди з встановленням ліміту до використання.

Пунктом 5.26 підрозділу 5 Надання та обслуговування ліміту Розділу ІІ, визначено, що сторони погодили, що зобов`язання Банку за цим Договором та Додатками до нього за невикористаною Клієнтом сумою кредиту/ліміту кредитування є відкличними і без ризиковими (Банк має право відмовитись від надання кредиту/встановлення ліміту кредитування без будь-якого обґрунтування своєї відмови).

З аналізу зазначених вище положень убачається, що підписання анкети-заяви не є обов`язковою умовою видачі картки, і банк має право відмовитись від надання кредиту/встановлення ліміту кредитування без будь-якого обґрунтування своєї відмови. За таких обставин банк повинен довести, що ним було прийнято рішення про видачу картки із встановленням ліміту, така картка видавалася відповідачу і ним була отримана, крім того банк має підтвердити суму кредитного ліміту, що був встановлений на карту.

Відповідно до підпункту 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» підрозділу 8 Додатки Розділу ІІ, вищезазначених Умов, сума/ліміт кредиту встановлюється в розмірі від 0 до 100 000,00 грн (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит та відображена у мобільному додатку).

Як встановлено судом та зазначено у анкеті-заяві, при підписанні вказаної заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що ця заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості.

Так, анкета-заява від 11 січня 2019 року містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Вказана анкета не містить даних про розмір кредитних коштів та інших істотних умов.

В анкеті-заяві та будь-яких інших документах, долучених до позовної заяви, не зазначена погоджена сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди, відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 отримав платіжну картку, строк дії цієї картки.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача, яка картка йому була видана, а також доказів про розмір кредитних коштів/встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У позовній заяві позивач вказує, що відповідач отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_2 .

Разом з тим, у розрахунку заборгованості зазначено, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом складає 27 623, 51 грн, проте будь-яких доказів підвищення (збільшення) кредитного ліміту до матеріалів справи позивачем надано не було.

За таких обставин, суд констатує недоведеність позивачем факту укладення із відповідачем договору про надання банківських послуг «Monobank» від 11 січня 2019 року на умовах, зазначених позивачем.

Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої відповідачу заборгованості не є можливим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі №703/3063/18.

На підтвердження суми заборгованості банком надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 11 січня 2019 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 станом на 25 травня 2020 року, яка становить загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 27 623, 51 грн

Однак, варто зазначити, що у матеріалах справи відсутній договір б/н від 11 січня 2019 року, укладений між банком та відповідачем.

Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаним положенням закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2008 року, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18.

Таким чином, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами.

В матеріалах даної справи виписка по картковому рахунку ОСОБА_2 - відсутня.

Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором, як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Будь-яких доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, її номер, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, зарахування на цю картку суми кредиту у розмірі 20 000,00 грн, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем в розмірі, заявленому позивачем, до позовної заяви не надано.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог та порушення прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» (адреса: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19; ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя С. В. Вовк