Провадження № 2/369/270/22
27.07.2022 року м. Київ
27 липня 2022 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Макаренко К.М.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання не чинити перешкоди у зведенні паркану, -
10.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання не чинити перешкоди у зведенні паркану.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 є власницею 71/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Власниками інших 29/100 частини будинку є відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 . Зазначений житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 1068 кв.м., з якої 600 кв.м. за цільовим призначенням під будівництво, а 468 кв.м. - під городом.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2010 року було поділено в натурі житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами між її співвласниками. Також цим рішенням було визначено порядок користування земельною ділянкою площею 0,06 га між співвласниками житлового будинку, з зазначенням меж. ОСОБА_1 було виділено у користування земельну ділянку площею 0,04242 га, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,01722 га., земельна ділянка площею 0,00036 га була виділена у спільне сумісне користування сторін.

Однак, на виділеній земельній ділянці позивачці, відповідач ОСОБА_2 самовільно побудував споруду, яка заважала ОСОБА_1 користуватися своєю земельною ділянкою, а тому вона подала до Києво-Святошинського районного суду Київської області позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2011 року даний позов було задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 знести самовільно-збудовані ним приміщення 3-1 площею 5,8 кв.м., 3-6 площею 5,8 кв.м., 3-5 площею 22,8 кв.м. Однак на сьогодні зазначене рішення відповідач ОСОБА_2 не виконує.

Не залежно від того, що на сьогодні діє установлений рішенням суду порядок користування земельною ділянкою, у сторін постійно виникає спір про порядок користування земельною ділянкою. Відповідач постійно вчиняє протиправні дії. Самовільно (за відсутності згоди позивача) користується земельною ділянкою, неодноразово змінював замки на хвіртці, яка веде до її частини земельної ділянки, перешкоджає встановленню паркану по лінії розмежування земельної ділянки між сторонами та третьою особою, яка визначена рішенням суду. Жодні спроби позивача домовитися з відповідачем про дотримання добросусідства та меж розподіленої земельної ділянки не надали результатів.

У зв`язку з наведеною ситуацією позивач через протиправні дії відповідача фактично не має змоги а ні нормально користуватися земельною ділянкою, а ні нормально жити, адже згадана земельна ділянка та житловий будинок являють собою основне місце проживання позивача. В останній час протиправні дії відповідача набули активно систематичного характеру та почали безпосередньо заважати нормальному життю позивача.

Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування щодо вирішення цього питання, однак на її заяви та скарги їй повідомляли, що це є цивільно-правові відносини і вирішити їх можливо лише в суді.

ОСОБА_1 на сьогодні має бажання остаточно вирішити цей спір та звести паркан, яким огородити свою земельну ділянку, з метою уникнення в подальшому конфліктів між сторонами. А тому єдиним способом вирішення цього спору є звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у встановленню паркану по межі поділу встановленого відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.05.2010 р.

Позивач звернулася з відповідними адвокатськими запитами до Хотівської сільради та Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області, стосовно протиправних дій відповідача, однак відповіді не отримані.

Позивачка просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , та не чинити перешкоди у встановленні твердих меж і встановленні паркану на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2010 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків.

30.01.2020 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравченко К.М. про усунення недоліків, надано виправлену редакцію позовної заяви, чим усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду від 11.12.2019 року.

У відредагованому позові позивач просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , та не чинити перешкоди у встановленні твердих меж і встановленні паркану на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2010 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2020 року відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідур М.О. від 22.04.2020 року щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Пінкевич Н.С.

Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідур М.О. від 08.12.2020 року щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Ковальчук Л.М.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2020 року цивільну справу було прийнято до провадження судді Ковальчук Л.М., постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2021 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання з`явилася позивачка, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву про розгляд справи без його участі, правом надати відзив не скористався, причини неявки суду не відомі.

За згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.

Суд, заслухавши обґрунтування та пояснення позивача та свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею 71/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Власниками інших 29/100 частини будинку є відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 . Право власності на дане нерухоме майно підтверджується Договором дарування №306944 від 15.09.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20230356 від 15.09.2008 року. Зазначений житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 1068 кв.м., з якої 600 кв.м. за цільовим призначенням під будівництво, а 468 кв.м. - під городом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2010 року ЄУН 2-370/2010 поділено в натурі житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами між її співвласниками. Також цим рішенням було визначено порядок користування земельною ділянкою площею 0,06 га між співвласниками житлового будинку, з зазначенням меж. ОСОБА_1 було виділено у користування земельну ділянку площею 0,04242 га, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,01722 га., земельна ділянка площею 0,00036 га була виділена у спільне сумісне користування сторін.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2011 року ЄУН 2-2778/11 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 знести самовільно-збудовані ним приміщення 3-1 площею 5,8 кв.м., 3-6 площею 5,8 кв.м., 3-5 площею 22,8 кв.м.

Відповідно до акту перенесення межових знаків із схеми розподілу, за рішенням суду на місцевості, земельної ділянки в АДРЕСА_1 , від 22.07.2011 року складеного представником ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ДЕМЕТРА 5, за підписом директора зазначеного товариства та власника земельної ділянки ОСОБА_1 , згідно заяви ОСОБА_1 виконано перенесення в натурі (на місцевості) межових знаків земельної ділянки відповідно до рішення № 370/2010 Києво-Святошинського суду від 27.05.2010 року.

Перенесення меж виконано в присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з точок планової геодезичної основи електронним тахеометром SOKKIA SET-330R там металевою рулеткою. Точки повороту меж (12) земельної ділянки були перенесені в натуру, закріплені металевою арматурою і передані на зберігання власнику земельної ділянки. План земельної ділянки з перенесеними в натуру точками повороту меж наведено у схемі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вона має бажання звести паркан, яким огородити свою земельну ділянку з метою уникнення конфліктів, які виникають між сторонами.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердив факт чинення відповідачем ОСОБА_2 перешкод у користуванні позивачем спірною земельною ділянкою та встановленні ОСОБА_1 паркану.

Згідно з статтею 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений частиною другою статті 16 ЦК України, але не є вичерпним.

Згідно із статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до частини третьої статті 71 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до частини першої, другої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно з частиною першою статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до частини другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Подібна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року в справі № 309/828/17 (провадження №61-4648св20), яка в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковою для суду, де суд зазначив, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачі перешкоджають встановленню позивачами суміжної огорожі, яку останні мають намір встановити за свої кошти. Земельні ділянки сторін мають чітко визначені межі. Таким чином, відповідачі безпідставно чинять перепони позивачам у реалізації ними права на встановлення огорожі на своїй частині земельної ділянки. Встановивши вказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні позивачами земельною ділянкою, а саме у встановленні огорожі на спільній межі між будинками.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги пояснення позивача та свідка, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2010 року ЄУН 2-370/2010, яким було визначено порядок користування земельною ділянкою площею 0,06 га між співвласниками житлового будинку, з зазначенням меж, створення перешкод відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 безпідставно чинить перешкоди ОСОБА_1 у реалізації нею права на встановлення твердих меж і встановленні паркану на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2010 року, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 15, 19, 76-78, 81, 82, 89, 133, 137, 141-142, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, статтями 16, 23, 391, 1167 Цивільного кодексу України, статтями 71, 78, 91, 103, 106, 152 Земельного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання не чинити перешкоди у зведенні паркану, задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , та не чинити перешкоди у встановленні твердих меж і встановленні паркану на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп..

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Інформація про третю особу: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19 серпня 2022 року.

Суддя Л.М. Ковальчук