545/53/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Мороз Т.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання Крейс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

10.01.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позов мотивовано тим, що з липня 2014 року по липень 2021 року позивач дав відповідачу в борг 6100 євро (191 440,00 гривень). До липня 2021 року договір про надання та повернення грошового боргу між позивачем та відповідачем був в усній формі. 02.07.2021 року відповідачем було підписано боргову розписку, договір про повернення боргу, договір застави, де зазначено суму повернення грошового боргу 6100 євро (191 440,00 гривень).

У липні 2021 року відповідач звернулася до ГУ ПФУ Полтавської області з проханням переказувати на рахунок позивача пенсію за період з липня 2015 року по липень 2021 року, однак одержала відмову. Також на виконання договору про повернення боргу відповідач підписала довіреність від 19.11.2021 року, де надала можливість позивачеві отримувати через банківський рахунок гроші, переведені ГУ ПФУ Полтавської області.

У зв`язку з тим, що відповідач прострочила грошове зобов`язання, 17.11.2021 року позивач надіслав ОСОБА_2 претензію про повернення боргу. Відповідач у відповіді на зазначену претензію вказала, що не змогла повернути грошовий борг, оскільки ГУ ПФУ Полтавської області не перерахувало їй пенсію за період з 01.07.2015 року по 31.07.2021 року. Таким чином, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг у розмірі 6100 євро або 191 440,00 грн.; застосувати стягнення на закладене майно грошовий борг у розмірі 6100 євро або 191 440,00 грн., що перебуває у заставі у ГУ ПФУ Полтавської області, за неотриманою відповідачем пенсією за період з 01.07.2015 року по 31.07.2021 року; перерахувати на банківський рахунок позивача неотриману відповідачем пенсію за період з 01.07.2015 року по 31.07.2021 року.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.02.2022 року справу передано до Кобеляцького районного суду Полтавської області за підсудністю.

16.03.2022 справу передано судді Мороз Т.М.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 березня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 червня 2022 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

В судовому засіданні позивач пояснив, що протягом 2014 - 2021 року він надавав відповідачці ОСОБА_2 через її сусідів та знайомих грошові кошти, а також надавав грошові кошти третім особам, за рахунок яких вони придбавали відповідачці продукти харчування, здійснювали догляд за нею. Крім того, він витрачав свої кошти для придання проїзних квитків для відповідачки, сплати телекомунікаційних платежів, оплачував комунальні послуги. Відповідачка за цей період не отримувала пенсію, тож він надав їй ці кошти, та забезпечував її матеріальні потреби. Оскільки за вказаний період відповідачці протиправно не виплачувалася пенсія, то він, будучи її представником за довіреністю, звернувся до Полтавського окружного суду з метою виплати Пенсійним фондом цих коштів.

Також з метою виплати Пенсійним фондом відповідачці невиплаченої пенсії за період з 01.07.2015 по 31.07.2021, він уклав з відповідачкою боргову розписку, договір про повернення боргу та договір застави, предметом якого є невиплачена відповідачці пенсія за цей період. Кінцевою метою звернення до суду з даним позовом є стягнення з Пенсійного фонду невиплаченої відповідачці пенсії за вказаний період. Коли та які суми він надав відповідачці повідомити не може. Прохав позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 6100 євро, що з урахуванням курсу на сьогодні становить 230275 грн та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судовий збір в розмірі 1914 грн.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснила, що позивач є її зятем. В даний час вона є мешканкою Кобеляцького психоневрологічного інтернату. Починаючи з 2014 року позивач надав грошові кошти на її утримання, придбавав продукти харчування, ліки, проїзні квитки. Коли та яку суму він надавав сказати не може. Нею на ім`я позивача було видано довіреність з метою вирішення питання щодо невиплати їй пенсії за період з 2015 по 2021 рік. Н адресу суду відзиви чи будь-які інші листи через підсистему Електронний суд чи на електронну адресу суду не направляла, оскільки у неї відсутні навички роботи з комп`ютерною технікою та відсутній доступ як до комп`ютера, так і до мережі Інтернет. Однак, оскільки позивач дійсно надавав їй грошові кошти, продукти харчування та інші матеріальні предмети, то проти задоволення позову не заперечує.

15.07.2022 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Демчик О. В. подано відзив щодо позовної заяви, в якому зазначено, що третя особа не погоджується з вимогами позивача щодо повернення боргу саме шляхом стягнення невиплаченої пенсії відповідача ОСОБА_2 , оскільки виплата пенсії ОСОБА_2 припинена з 01.06.2016 року у зв`язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи органами соціального захисту населення. Припинення виплати здійснено автоматизованим способом. Заборгованість в сумі 14 938,48 грн., яка нарахована за період з 01.07.2015 по 31.05.2016 року, не виплачена, оскільки за поновленням виплати пенсії пенсіонерка не зверталась. Нарахування пенсії органами Пенсійного фонду України в Полтавській області поновлено з 28.06.2018 року, за період з 28.06.2018 по 31.07.2021 нараховано борг в сумі 90 242, 67 грн. Виплата щомісячного розміру пенсії розпочата з серпня 2021 року в розмірі 25%, оскільки позивачка з 23.07.2021 року зарахована на повне державне утримання до Ліщинівського будинку інтернату. Також представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернула увагу на те, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі № 440/4591/22 за позовом ОСОБА_2 , представництво інтересів якої відповідно до довіреності здійснює ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди. Станом на 11.07.2022 розгляд справи не проводився, рішення по справі не прийнято. Справу прохали розглядати за відсутності їх представника.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши докази доходить до наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Відповідно до боргової розписки від 02.07.2021 року отримала від позикодавця ОСОБА_1 борг шість тисяч сто євро, що отримувала з 01.07.201 по 01.07.2021. Зобов`язується віддати шість тисяч сто євро через ПФУ після оформлення відповідних документів на отримання пенсії від ПФУ за період з 01.07.2015 по 01.07.2021 (а.с.9).

П.2 договору про повернення боргу від 02.07.2021 передбачено термін та спосіб повернення шість тисяч сто євро не пізніше 30.07.2021 шляхом списання коштів з рахунку ПФ України (а.с.26).

Також судом встановлено, що між сторонами укладено договір застави від 01.06.2011 року, предметом якого є неотримана відповідачем ОСОБА_2 пенсія з 01.07.2016 по 30.07.2021 (а.с.27).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

З пояснень сторін судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , з 2014 року, кілька разів отримувала від позивача різну суму грошових коштів, продукти харчування та інші матеріальні предмети, вартість яких позивач включив в суму боргу.

Оскільки відповідачу ОСОБА_2 припинено нарахування пенсії за період з 01.01.2015 по 01.07.2021, сторони уклали вищевказані договори з метою отримання невиплаченої пенсії шляхом пред`явлення цього позову.

19.11.2021 ОСОБА_2 видано на ім`я ОСОБА_1 довіреність на представництво її інтересів в будь-яких ПУО, судових органах з питань отримання належної їй пенсії у повному обсязі нарахувань, відкриття та розпорядження банківськими рахунками у будь-яких банківських установах (а.а.28-2.9)

Матеріали справи містять листування позивача ОСОБА_1 , як представника ОСОБА_2 за довіреністю з органами Пенсійного фонду щодо виплати цих коштів (а.с.).

В судовому засіданні встановлено, що все листування через електронні адреси як від свого імені , так і від імені ОСОБА_2 , як з органами Пенсійного фонду, так і з судом здійснював безпосередньо позивач ОСОБА_1 .

Згідно ст.12, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Отже, досліджуючи боргові розписки, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України повинен виявити справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа.

Саме такий правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України.

Розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавались боржнику (ВС/КЦС у справі №753/11670/17 від 11.06.2021 року).

Судом встановлено, що справжньою правовою природою правовідносин сторін є отримання від Пенсійного фонду України невиплаченої ОСОБА_2 пенсії за період з 01.07.2015 по 01.07.2021.

Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та зазначені норми закону, та оскільки не було доведено факту укладення між сторонами договору позики, та відповідно факту існування боргового зобов`язання, тому суд вважає, що позов про стягнення боргу за розпискою, а саме грошових коштів в сумі 6100 євро, на підставі укладеної розписки є необґрунтованим, й за цих підстав в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 141, 280, 284, 354 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя