Справа № 354/377/22
Провадження по справі № 2/354/339/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

з участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (надалі-ТОВ «Бізнес Позика») про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 07 жовтня 2021 року за реєстром №34236. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що про існування даного виконавчого провадження за ВП №67359483 від 02 листопада 2021 року ОСОБА_1 довідалась на сайті Єдиного реєстру виконавчих проваджень згідно постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї заборгованості у розмірі 17045,63 грн. на користь ТОВ «Бізнес Позика» на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 07 жовтня 2021 року за реєстром №34236. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню оскільки він вчинений нотаріусом із порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, якими передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише за умови, що йому подані всі необхідні документи, визначені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року і вони підтверджують безспірність заборгованості. При цьому, діюча редакція зазначеного Переліку визначає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що між ТОВ «Бізнес Позика» і позивачем було укладено Кредитний договір №066028-КС-005 від 16.01.2020 року. Проте у матеріалах виконавчого провадження зазначений кредитний договір відсутній, а отже вказаний договір не був наданий відповідачем приватному нотаріусу, у якого за таких обставин були відсутні правові підстави щодо вчинення виконавчого надпису №34236 від 07.10.2021 року за яким стягнуто з позивача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості в розмірі 17045,63 грн. У відповідь на звернення до ТОВ «Бізнес Позика» копія кредитного договору позивачу надана не була. Відсутність в матеріалах виконавчого провадження кредитного договору унеможливлює встановити наявність самих договірних відносин між сторонами у справі так їх зміст. Із урахуванням наведеного просить заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн. та 10500,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно судом постановлено ухвалу, якою за клопотанням позивача вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 07.10.2021 року за №34236.

13 травня 2022 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів у справі.

Ухвалою суду від 13 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Цокало Т.М., не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Заявлені позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Бізнес Позика» у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. у судове засідання не з`явився, проте направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Л.М. у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що 16 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» був укладений електронний кредитний договір №066028-КС-005 предметом якого є надання кредиту у розмірі 45000,00 грн. на строк 56 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,1481436 за кожен день користування кредитом. Зазначений договір був підписаний позичальником за допомогою одноразовим ідентифікатором.

У Оферті (пропозиції) про укладення договору про надання кредиту шляхом приймання (акцепту) умов, викладених в цій оферті (пропозиції) зазначено, що кредит надається строком на 8 тижнів, також зафіксована процентна ставка за користуванням кредитом. Встановлено сума обов`язкового щотижневого платежу, тобто графік платежів для позичальника та кінцевий термін повернення кредиту.

Із довідки про укладення кредиту від 16 січня 2020 року за №066028-КС-005 вбачається, що позичальник ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «Бізнес Позика» в тому числі за номером мобільного телефону та РНОКПП. Заявка на кредит подана 14 січня 2020 року о 16:24:05 сума наданого кредиту становить 45000,00 грн, процентна ставка 1,1481436 за кожен день користування кредитом, строк кредитування 56 днів, акцепт оферти позичальником- підписання договору одноразовим ідентифікатором.

Згідно виписки з рахунку заборгованість боржника ОСОБА_1 перед ТОВ «Бізнес Позика» за кредитним договором №066028-КС-005 від 16 січня 2020 року станом на 21 вересня 2021 року складає 16395,63 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 14125,11 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 2270,52 грн. Строк для погашення заборгованості за кредитним договором 12 березня 2020 року.

Із вимоги/повторної вимоги за вих. 24 вересня 2021 року №220008, адресованої позивачу вбачається, що станом на 21 вересня 2021 року в останньої наявна заборгованість перед ТОВ «Бізнес позика» за договором №066028-КС-005 у розмірі 16395,63 грн. яка підлягає сплаті у строк до 01 жовтня 2021 року включно.

04 жовтня 2021 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. із заявою про вчинення виконавчого напису до якої долучило: копію кредитного договору; засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення та з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; довідку про укладення договору; повідомлення про порушення основного зобов`язання; документи на підтвердження повноважень.

07 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №34236 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позики» заборгованості за кредитним договором №066028-КС-005 від 16 січня 2020 року, укладеним між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 за період з 19 березня 2020 року по 21 вересня 2021 року включно у розмірі: 16395,63 грн., що складається з: прострочена заборгованість за тілом кредиту 14125,11 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом 2270,52 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на стягнуто із ОСОБА_1 плату в сумі 650,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» становить 17045,63 грн.

02 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67359483 із примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 07 жовтня 2021 року, за реєстром №34236.

До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує наступні норми права.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02 вересня 1993 року та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису викладено у Порядку вчинення нотаріальних дій (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до положень п.п.1.1. п.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до п.1.2 п.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Аналіз підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Із урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №758/14854/20.

Відповідачем не надано суду доказів, які підтверджують факт направлення стягувачем позивачу (боржнику) листа-повідомлення з вимогою сплатити борг та повідомлення про намір вчинення виконавчого напису за кредитним договором і доказів отримання/неотримання позичальником такого листа.

Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №066028-КС-005 від 16 січня 2020 року не могла вважатись безспірною.

Із досліджених судом доказів вбачається, що кредитний договір №066028-КС-005, був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» шляхом підписання позичальником оферти (пропозиції) про укладення договору про надання кредиту в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора.

Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 .

Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 07 жовтня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року.

Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як встановлено судом, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» кредитний договір №066028-КС-005 від 16 січня 2020 року у виді акцепту оферти не був посвідчений нотаріально.

Таким чином, в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Подібна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і необґрунтованість вимог до боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №759/6167/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 дійшла висновку, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. 07 жовтня 2021 року за реєстром №34236 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за кредитним договором №066028-КС-005 від 16 січня 2020 року, укладеним з ТОВ «Бізнес Позика» за період з 19 березня 2020 року по 21 вересня 2021 року у розмірі 16 395,63 грн. в тому числі: заборгованість за тілом кредиту- 14 125,11 грн., заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками 2270,52 грн., а також 650,00 грн.-плата за вчинення виконавчого напису, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

До позовної заяви позивачем долучено договір про надання правової допомоги №358/25-11-11-2021 від 11 листопада 2021 року, ордер серії ВІ №1085561 від 22 лютого 2022 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 23 жовтня 2018 року, детальний опис робіт (наданих послуг) та акт приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 до договору №358/25-11-11-2021 про надання правничої допомоги від 11 листопада 2021 згідно яких адвокатом надано наступні послуги: надання усної консультації - 1000,00 грн.; підготовка та написання позовної заяви про визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню - 7000,00 грн.; підготовка на написання заяви про забезпечення позову - 2000,00 грн., підготовка та написання клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження - 500,00 грн., а всього на загальну суму 10500,00 грн. Факт оплати наданих послуг підтверджується квитанцією №358 від 22 лютого 2022 року на суму 10500,00 грн.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

ТОВ «Бізнес Позика» подало до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до розміру 2000,00 грн. В обґрунтування даного клопотання зазначено, що вказана у договорі про надання правової допомоги та акті прийому-передачі наданих послуг вартість юридичних послуг наданих адвокатом Цокало Т.М. є завищеною в декілька разів. Так представник позивача постійно приймає участь у розгляді даної категорії справ, які є малозначними, а судова практика щодо їх розгляду сталою, а тому для підготовки позову використовуються попередньо напрацьовані шаблони, в формування правової позиції, направлення адвокатських запитів та складання позовної заяви і підготовка письмових клопотань не вимагали від представника надмірного обсягу юридичної і технічної допомоги. Відтак вказана вартість юридичних послуг є необґрунтовано завищеною та неспівмірною із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом виконаної роботи.

За таких обставин, із урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги те, що наведений представником позивача розрахунок гонорару не містить вирахування витраченого адвокатом часу з надання правової допомоги Мартнюк Х.М., суд приходить до висновку, що заявлений розмір витра на правничу допомогу у сумі 10500,00 грн. не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи із предмета позову та конкретних обставин справи та їх складності, суд вважає за необхідне зменшити розміру судових витра на правничу допомогу до 4500,00 грн.

В силу п.1 ч.2 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн. та 496,20 грн. судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Бізнес позика», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню-задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем 07 жовтня 2021 року за реєстром №34236 про стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованості за кредитним договором №066028-КС-005 від 16 жовтня 2020 року за період з 19 березня 2020 року по 21 вересня 2021 року у розмірі 16395,63 грн. в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 14125,11 грн., прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом 2270,52 грн., а також плата за вчинення виконавчого напису у сумі 650,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1488(одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 коп. та 4500(чотири тисячі п`ятсот) гривень понесених витрат на правничу допомогу.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», місце знаходження: 01133, вул. Генерала Алмазова, 13 офіс 524 м. Київ, .

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, місце знаходження:02055, просп. Григоренка, 15 прим.3 м. Київ.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович, місцезнаходження: 76018, вул. Старозамкова, 2 м. Івано-Франківськ Івано-Франківська область.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2022 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук