Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.08.2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

за участі секретаря судових засідань Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 141 961.17 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 та ПАТ «ІДЕЯ БАНК» уклали Кредитний договір № Z06/929/77203.

02.12. 2020 року ПАТ «ІДЕЯ Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ( надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір Факторингу № 12/89, за умовами якого ПАТ «ІДЕЯ Банк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № 12/89 від 02.12. 2020 року Реєстру Боржників № 1 від 02.12. 2020 року права вимоги, за якими відступаються та боржників за такими договорами ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 141 961.17 грн., з яких 47248.10 грн. заборгованість за основним боргом, 30804.08 заборгованість за відсотками; 63908.9 грн. заборгованість за комісіями.

З метою досудового врегулювання спору у зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов договору, позивач звернувся до ОСОБА_1 з повідомленням про відступлення права вимоги по кредитному договору № Z06/929/77203 та повідомлення про порядок погашення заборгованості. Натомість відповідач припинив виконувати покладені на нього кредитним договором обов`язки та повертати кредит у передбачені договором строки.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.09.2021 року суд відкрив провадження у справі та вирішив проводити судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Суд констатує, що в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного судового рішення не заперечує.

23.03.2022 року представник відповідача адвокат Ракущинець А.А. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні. Також при ухваленні судового рішення у справі просить врахувати суд, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08.02.2022 року задоволено вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» та визнано недійсними з моменту укладення кредитний договору № Z06.929.77203 від 20.10.2014 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», пункт 1.4 вказаного договору в цілому, та п. 6.1 в частині визначених до сплати платежів по комісії. Крім того суд констатує, що свою правову позицію стороною відповідача викладено у відзиві на позовну заяву від 05.11. 2021 року. Так відповідач вважає, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються. Відповідач посилається на п. 6 кредитного договору, яким визначено період стягнення з 20.11. 2014 року по 20.10.2019 рік. З огляду на те, що позивач звернувся до суду тільки у 2021, просить відмовити у стягненні боргу до 02.09.2018 року у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Крім того відповідач вважає, що сплачена відповідачем комісія за весь період дії кредитного договору повинна бути відмінусована від суми позовних вимог, оскільки в частині встановлення комісії кредитний договір є нікчемним. Також відповідач вважає, що позивач не надав жодного документу, який би свідчив про факт видачі кредиту та факт отримання кредитних документів.

З огляду на те, що сторони висловили свою правову позицію по суті спору, подали заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі письмових матеріалів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд встановив наступні фактичні дані та правовідносини.

20 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладений кредитний договір № Z06/929/77203.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3., 1.4 кредитного договору, банк надає відповідачу грошові кошти (кредит) на таких умовах: сума кредиту - 100100,00 грн., строком кредитування 60 місяців, цільове призначення - на поточні потреби, щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 2,800 % від початкової суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою, та становить 21.9900 % річних від залишкової суми кредиту.

Пунктом 2.1 кредитного договору від 20 жовтня 2014 року № Z06/929/77203 погоджено, що платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді 60 щомісячних внесків включно до 20 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором .

У розділі 6 кредитного договору № Z06/929/77203 викладено Графік щомісячних внесків за кредитним договором.

На підставі договору факторингу № 12/89 від 02.12.2020 р., укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів», позивач прийняв право вимоги до боржників, що визначені в реєстрі боржників, який вважається невід`ємною частиною договору факторингу.

Згідно доданого до справи Витягу з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 12/89 про відступлення права вимоги від 02.12. 2020 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06/929/77203 від 20.10.2014 року станом на 02.12. 2020 рік складає 141 961.17 грн., з яких 47248.10 грн. заборгованість за основним боргом, 30804.08 заборгованість за відсотками; 63908.9 грн. заборгованість за комісіями.

Як вбачається з копії повідомлення Вих. 004391289 від 24.12. 2020 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомило ОСОБА_1 про відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором № Z06/929/77203 та необхідність сплати суми заборгованості у розмірі 141961, 17 грн.

Зі змісту даної позовної заяви вбачається, що відповідач не виконав вимоги позивача, що й слугувало підставою для його звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідач не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позов.

На підставі доданих стороною відповідача письмових доказів встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08.02.2022 року задоволено вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» та визнано недійсними з моменту укладення кредитний договору № Z06.929.77203 від 20.10.2014 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», пункт 1.4 вказаного договору в цілому, та п. 6.1 в частині визначених до сплати платежів по комісії.

Згідно відомостей з автоматизованої системи документообігу суду вказане рішення суду не було оскаржено позивачем та набуло законної сили 03.03.2022 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як вбачається з письмових матеріалів, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім кредитного договору надав копію заяви, підписану сторонами про те, що ОСОБА_1 підтверджує, що кредитодавець ПАТ «Ідея Банк» 20.10.2014 року до підписання кредитного договору, отримала в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну повну сукупну вартість кредиту ( 236024.9300 грн.) тощо; ордер розпорядження № 1 про видачу ОСОБА_1 суми кредитних коштів з рахунку № НОМЕР_1 в сумі 97183.4900 грн., копією довідки-розрахунку заборгованості від 02.12. 2020 року, випискою по рахунку НОМЕР_1 , копією договору факторингу № 12/89 від 02.12. 2020 року, копією розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на дату 03.12. 2020 року .

Надавши оцінку вказаним доказам суд приходить до переконання, що позивач довів факт надання відповідачу кредитних коштів у визначеному розмірі та факт користування вказаними кредитним коштами.

Розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач частково погашав існуючу заборгованість по кредиту, тобто був згодний з умовами договору.

Відтак, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ТОВ «ФК «ЄАПБ» (яке є правонаступником ПАТ «Ідея Банк») не повернуті, а вказані в позові обставини щодо отримання кредитних коштів не спростовані стороною відповідача, суд приходить до переконання, що згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання покладеного на позичальника обов`язку з повернення кредитних коштів в будь-який час у зв`язку порушенням його прав.

Згідно наданого стороною відповідача розрахунку боргу прострочена сума основного боргу становить 47 248,19 грн., прострочених відсотків 30 804,08 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту 63 908, 90 грн.

З огляду на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08.02.2022 року, яке набуло законної сили, визнано недійсними з моменту укладення кредитний договору № Z06.929.77203 від 20.10.2014 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» в частині пункту 1.4 вказаного договору( пункт, яким було визначено, що за обслуговування кредитної заборгованості Банком, позичальник сплачує щомісячну плату в розмірі 2,8000 % від початкової суми кредиту в цілому), та п. 6.1 в частині визначених до сплати платежів по комісії, суд приходить до переконання, що вимога позивача щодо стягнення заборгованості за комісіями є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення в силу скасування пунктів кредитного договору, що передбачали сплату позичальником комісії.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, сторонами визначено строк його дії 60 місяців, тобто з 20.10.2014 року по 20.10.2019 рік.

Згідно розрахунку заборгованості, що надана позивачем, станом на 20.10.2019 рік сума залишку заборгованості по тілу становила 61248.19 грн.

Сторона відповідача звертає увагу на те, що в даному випадку після закінчення строку дії кредитного договору відповідачем сплачено грошові кошти у розмірі 14 000 грн., а тому предметом даного позову може бути тільки сума в розмірі 33291 грн. (47 291.29 -14 000 грн.).

Суд не погоджується з доводами відповідача, адже згідно розрахунку боргу (що не був спростований відповідачем у судовому засіданні) сума залишку заборгованості по тілу становила 61248.19 грн. станом на 20.10.2019 рік та була зменшена позивачем на вказану відповідачем суму та в подальшому на дату подання позову становила 47248,19 грн.

Що стосується вимоги позову про стягнення прострочених відсотків у розмірі 30 804,08 грн., суд дійшов наступних висновків.

Як вже попередньо зазначено строк дії кредитного договору сторонами встановлено до 20.10.2019 рік. Згідно розрахунку боргу станом на вказану сума прострочених відсотків становила 18 934,54 грн.

Велика Палата у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 в п. 54 Постанови вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає за доцільне застосувати у даній цивільній справі вказану вище правову позицію і з цих підстав приходить до висновку, що банком неправомірно нараховано відсотки за користування кредитом після закінчення дії кредитного договору і приходить до переконання, що в цій частині правомірним буде стягнення тільки заборгованості за відсотками - 18 934,54 грн., що була наявна станом на дату закінчення строку дії кредитного договору.

У відзиві на позов сторона відповідача акцентує увагу на тому, що оскільки рішенням суду було визнано недійним кредитний договір в частині сплати комісії, яку відповідач виплачував з часу укладення кредитного договору, відповідно сума боргу, що підлягає до стягнення, повинна бути зменшена на вказану суму.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 5 вказаної статті зазначається, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно розрахунку боргу позивач зарахував біля 120 895.21 грн., як плату ОСОБА_1 за обслуговування кредиту № Z06/929/77203 від 20.10.2014 року.

Таке зарахування сум коштів є невірним, у зв`язку з визнанням недійсними умов кредитного договору у частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2.8000% суми кредиту та наявні також підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за вказаним договором та зарахувати сплачені ОСОБА_1 кошти за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу.

Узагальнюючи вище встановлене суд дійшов висновків, що сума заборгованості по кредитному договору, що встановлена судом становить 66 182,73 грн., яка складається з 47248,19 грн. заборгованість за основним боргом та 18 934,54 грн. розмір прострочених відсотків.

Разом з тим відповідач відповідно розрахунку боргу сплатив суму комісії біля 120 895.21 грн., як плату ОСОБА_1 за обслуговування кредиту № Z06/929/77203 від 20.10.2014 року.

Вказана сума перевищує розмір заборгованості по кредиту, що встановлена судом, та повинна бути зарахована в рахунок погашення основного боргу в силу положення ст. 216 ЦК України.

Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд уклали кредитний договір.

За таких обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 509, 526, 530, 610-612, 616, 1048, 1054 ЦК України, та ст. ст. 2, 13, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Відомості про учасників судового розгляду:

Позивач: ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.09.2022 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області В.І. Бедьо