Провадження №2/522/2706/22
06 вересня 2022 року Приморський районний суд у місті Одесі, у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Лукашкіні О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів.
27 липня 2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
У судове засідання 06.09.2022 року сторони не з`явилися. Від представника Позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.
За таких обставин судом прийнято рішення розглядати справу у відсутність сторін, повідомлених належним чином про дату та час судового засідання.
Згідно до п.п. 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст.280-281 ЦПК України , при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що громадянка України - ОСОБА_4 та громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.07.2012 року.
Від шлюбу було народжено дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.07.2017, серії НОМЕР_1 , виданим Нагатинським відділом РАЦС Управління РАЦС Москви.
Дитина є громадянкою України, що підтверджується довідкою від 22.11.2017 №6111-536-2125, виданою Посольством України в Російській Федерації.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2020 року по справі №522/10359/20 шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , починаючи з 01.07.2020 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Із висновку Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав у відношенні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України. за вих. №3109/01-11 від 02.02.2022 вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України.

Згідно із ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав.

Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З огляду на зміст п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України.

Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд при ухваленні рішення враховує практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (постанова Верховного Суду України у справі № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018 року):

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, об`єктом статті 8 вказаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, враховуючи надані докази, які свідчать, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї доньки ОСОБА_3 , не забезпечує її матеріально, участі у її вихованні не приймає, не забезпечує її необхідним навчанням, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. На думку суду, зазначене вказує на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням.

Стосовно вимог позивача про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку, що такі вимоги підлягають задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, тощо, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Відповідно до ст.183, 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 07.07.2017, внесені позитивні новели до законодавства України, що регулює питання стягнення аліментів. У тому числі передбачено, що обрання форми стягнення аліментів відтепер прерогатива отримувача аліментів.

Відповідно суд приходить до висновку про необхідність змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача у розмірі 1/4 частки з заробітку (доходу) та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини аліменти в розмірі 2500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 гривень.

Позивачка не просить стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим, що судові витрати в цій частині доцільно покласти на позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з повноти та беззаперечності доказів, достатніх для ухвалення рішення у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 84, 141, 164, 180, 182, 183,184, 192 СК України, ст.ст. 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, ч. 4 ст. 223, 241, ч. 2 ст. 247, 258, 263-265, 268, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2020 року по справі №522/10359/20 у розмірі 1/4 частки (однієї чверті) усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, стягнувши з громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати набрання рішенням законної сили до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складений 07 вересня 2022 року.

Суддя:

06.09.2022