Номер провадження: 22-ц/813/600/22
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 522/14086/13-ц

Номер провадження: 22-ц/813/600/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- заявник (боржник) ОСОБА_1 ,

- заінтересовані особи 1) Перший Малиновський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 2) Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та зобов`язання скасувати арешт та інші обтяження, за апеляційною скаргою адвоката Мутафа Володимира Андрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Чернявської Л.М. 07 жовтня 2021 року, про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмову у зобов`язанні вчинити певні дії,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить: 1) визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2014 року по справі №522/14086/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 22.03.2007 року; 2) зобов`язати Перший Малиновський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт, накладений постановою Першого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ від 10.07.2015 року (ВП № 48082741) та інші обтяження відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги заява тим, що боржники виконали свої зобов`язання за Кредитним договором у повному обсязі, на підтвердження чого надали довідку № 25-06/5015 від 17.06.2021 року. Разом з тим, на день подачі заяви майно ОСОБА_1 знаходиться під арештом, накладеним постановою Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.07.2015 року (Т. 3, а. с. 20 22).

2.2 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування її висновків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні вищевказаної заяви ОСОБА_1 ..

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є безпідставною, оскільки ОСОБА_1 не звертався до відділу Державної виконавчої служби із заявою в порядку ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Також місцевий суд дійшов до висновку про передчасність звернення заявника до суду з вимогою про зняття арешту та інших обтяжень, які були вжиті постановою Першого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ від 10.07.2015 року (ВП № 48082741) (Т. 3, а. с. 34).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Мутаф Володимир Андрійович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зобов`язання вчинити певні дії.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що помилковими є висновки суду першої інстанції щодо необхідності звернення до виконавчої служби з довідкою про фактичне виконання зобов`язання ОСОБА_1 .. Наявність у заявника права на звернення до державного виконавця із заявою про фактичне виконання не може позбавити його іншого права на звернення до суду з вказаною заявою (Т. 3, а. с. 38 41).

2.6 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

Перший Малиновський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ПАТ «УкрСиббанк» не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.11.2021 року апеляційну скаргу адвоката Мутафа Володимира Андрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2021 року залишено без руху (Т. 3, а. с. 47 47 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Мутафа Володимира Андрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 (Т. 3, а. с. 54 54 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.12.2021 року призначено розгляд справи у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 55).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.02.2022 року витребувано з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №48082741 за виконавчим листом у справі №522/14086/13-ц, виданим 02.06.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошової суми у розмірі 879 183,12 грн. (Т. 3, а. с. 75 77).

На виконання вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 17.02.2022 року відділом державної виконавчої служби надано до апеляційного суду лист, зі змісту якого вбачається, що виконавче провадження ВП №48082741, за виконавчим листом у справі №522/14086/13-ц виданим 02.06.2015 року, завершено 21.12.2016 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження знищено.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Мутафа Володимир Андрійович, діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 березня 2007 року в сумі - 109 994 (сто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) доларів США 13 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 05 квітня 2013 року еквівалентно - 879 183 (вісімсот сімдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят три) гривні 12 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 суму судового збору в розмірі - 1 720 (одна тисяча сімсот двадцять) гривень 50 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі - 1 720 (одна тисяча сімсот двадцять) гривень 50 копійок.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області 16 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2014 року по справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Як вбачається з матеріалів справи 02 червня 2015 року Приморським районним судом видані виконавчі листи по справі (Т. 1, а. с. 238).

На момент подання вищевказаної заяви виконавче провадження №48082741 за виконавчим листом у справі №522/14086/13-ц, виданим 02.06.2015 року, завершено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження знищено.

Згідно довідки ПАТ «УкрСиббанк» № 25-06/5015 від 17.06.2021 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк» станом на 17.06.2021 року відсутня.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права. Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України (аналогічна норма містилася в частині четвертій статті 369 ЦПК України, 2004 року), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Доводи заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, апеляційної скарги зводяться до відсутності заборгованості заявника, що, як на думку сторони заявника, має наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Як зазначалось вище, згідно довідки ПАТ «УкрСиббанк» № 25-06/5015 від 17.06.2021 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк» станом на 17.06.2021 року відсутня.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту довідки ПАТ «УкрСиббанк» № 25-06/5015 від 17.06.2021 року неможливо дійти до висновку про виконання саме рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд вважає недостатнім доказом на підтвердження доводів про виконання рішення суду про стягнення заборгованості вказану довідку ПАТ «УкрСиббанк» № 25-06/5015 від 17.06.2021 року.

Доводи апеляційної скарги щодо виконання рішення суду про стягнення боргу є недоведеними.

За відсутності встановленого факту виконання рішення суду, інші доводи апеляційної скарги на увагу апеляційного суду не заслуговують.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Мутафа Володимира Андрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є справедливою, законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Мутафа В.А., діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

3.5 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Мутафа Володимира Андрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмову у зобов`язанні вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе