РІШЕННЯ

іменем України

31 серпня 2022 рокуСправа №451/571/22
Провадження № 2/451/366/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/571/22 за позовом ОСОБА_2 до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про встановлення факту належності документа та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

22 червня 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про встановлення факту належності документа та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області помер дядько позивача - ОСОБА_3 . З довідки №74, виданої старостою Миколаївського старостинського округу Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області 01.02.2022 року вбачається, що гр. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня смерті був зареєстрований і проживав в селі Миколаїв Радехівського району Львівської області. Разом з ним на день його смерті в житловому будинку були зареєстровані: мати - ОСОБА_4 , брат - ОСОБА_5 . ОСОБА_5 номер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237. З Державного акта вбачається помилкове написання по батькові спадкодавця: ОСОБА_3 , замість ОСОБА_3 . Неоднакове написання по батькові спадкодавця в різних документах перешкоджає реалізації спадкових прав позивача та не може бути усунено в позасудовому порядку. Мати спадкодавця - ОСОБА_4 була спадкоємцем першої черги майна померлого ОСОБА_3 , яка на день смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом з ним та фактично вступила в управління за володіння спадковим майном, однак не змогла оформити своїх спадкових прав, у зв`язку з тим, що Державний акт видано після смерті спадкодавця. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина. Спадкоємцем за законом майна померлої ОСОБА_4 є її внучка - ОСОБА_2 . Однак позивач не змогла оформити своїх спадкових прав після смерті бабусі в частині оформлення прав на земельні ділянки, які згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 11905 належали її дядькові - ОСОБА_3 з тих же причин, що Державний акт видано після смерті спадкодавця та в Державному акті є описки в частині по батькові спадкодавця. Просить встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 11905 виданий на ім`я ОСОБА_3 , належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка прийняла спадщину, але не встигла оформити своїх спадкових прав після смерті сина - ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і, які належали ОСОБА_3 на праві приватної власності, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011237, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11905 від 24.01.2001 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 3,2744 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,2190 гектарів (кормових угідь). Також судові витрати просить віднести на сторону позивача (а.с.4-9).

У підготовче судове засідання представник позивача з`явився, позов підтримує повністю та просить задоволити.

Представник відповідача Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.62-63).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався відповідач.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №3, виданим Радехівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 17.05.2017 року (а.с.13).

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №4, виданого Радехівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 12.08.2017 року, видно, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 виданого 20.09.1967 року, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , батько - ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_9 (а.с.16).

З Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 03.12.2012 року, видно, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17).

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_10 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 від 16.03.1995 року (а.с.18).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 11905. З Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237 видно, що спадкодавцю було передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,4934 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.19).

Згідно додатку до рішення XII сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23 червня 2000 року «Списку громадян, яким видається Державний акт на право приватної власності на землю за рахунок земельних паїв по Миколаївській сільській раді Радехівського району Львівської області», під №787, ОСОБА_3 видано Державний акт на земельні ділянки загальною площею 3,4934 га, в т. ч. 3,2744 га ріллі, 0.2190 га кормових угідь (а.с.20-40).

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Згідно довідки №74, виданої старостою Миколаївського старостинського округу Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області 01.02.2022 року, гр. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня смерті був зареєстрований і проживав в селі Миколаїв Радехівського району Львівської області. Разом з ним на день його смерті в житловому будинку були зареєстровані: мати - ОСОБА_4 , брат - ОСОБА_5 (а.с.15).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69893928 від 31.08.2022, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.65).

Отже ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті свого сина - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки до дня смерті проживала та була зареєстрована з ним, а відтак фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Окрім цього, факт, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , не довірити показам якого в суду підстав немає (а.с.66).

Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті ОСОБА_4 .

З Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 , виданого повторно 17 травня 2017 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області видно, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.43).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина (спадкова справа №58/2020). Спадкоємцем за законом майна померлої ОСОБА_4 є її внучка - ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом, зареєстрованих за №474 та №475 (а.с.44,45).

ОСОБА_2 отримала відмову нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 11905, видано після смерті спадкодавця (а.с.46).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011237, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 11905, виданий на ім`я ОСОБА_3 , належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка прийняла спадщину, але не встигла оформити своїх спадкових прав після смерті сина - ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і, які належали ОСОБА_3 на праві приватної власності, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011237, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11905 від 24.01.2001 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 3,2744 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,2190 гектарів (кормових угідь).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 2 вересня 2022 року.