Справа № 515/1593/17
Провадження № 2/515/122/22
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року . Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.

представника позивача (за довіреністю) Трегуба М.К.

представника відповідача адвоката Дукіна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області в по- рядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», право- наступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «При- ватбанк») в особі свого представника (за довіреністю) Кіріченка В.М. пред`явило вказаний позов, посилаючись на наступні обставини.

29.10.2014 р. між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту, за умо- вами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного лі- міту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом та повернути його банку в порядку та строки, обумовлені договором. Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено зміна (зменшення або збільшення) кредитного лі- міту за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банків- ських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за йо- го використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, перед- бачених цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запо- бігання виникнення овердрафту згідно п.1.1.2.7 договору, у відповідності до п.2.1.1.5.6 на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати ви-нагороди банку. Банк свої зобов`я- зання за договором виконав у повному обсязі. ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові ко- шти за погашення заборгваності за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 76795,91 грн., у тому числі заборгованість за кредитом 7675,25 грн.; заборгованість за відсотками 62037,52 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2950 грн., а також штрафі (фіксована частина) 500 грн та штраф (процентна складова) 3633,14 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк».

Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії.

30.04.2020 р. ухвалою суду провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рі- шення у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання підвищення про- центної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним, зобов`язання зді- йснити перерахунок відсотків згідно з кредитним договором від 29.10.2017 р. за період з 01.04. 2015 р. по 31.08.2017 р.

Ухвалою суду від 03.09.2020 р. провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «При ватбанк» про визнання підвищення процентної ставки кредитного договору в односторонньому по рядку неправомірним, зобов`язання здійснити перерахунок відсотків згідно з кредитним догово- ром від 29.10.2017 р. за період з 01.04.2015 р. по 31.08.2017 р. закрито. Ухвала набрала чинності 21.09.2020 р.

10 червня поточного року провадження у справі поновлено та призначено справу до судового розгляду на 27.07.2022 р., та повторно (неявка представника позивача) на 30 серпня цього року на 11.00 год.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив сп- раву розглянути у відсутність представника «Приватбанку», позовні вимоги підтримав (а.с.189).

Представник відповідача також у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій по- зовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» визнав частково, а саме, в частині наявної заборгованості за ті- лом кредиту, в іншій частині позовних вимог просив відмовити (а.с.184).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсу- тності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального техніч- ного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

У судовому засіданні встановлено, що 29.10.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до банку та підпи- сав анкету-заяву без номеру, на підставі якої було відкрито кредитний рахунок та встановлено по- чатковий кредитний ліміт у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платі- жну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму зали- шку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено зміна кредитного ліміту. Договором надання банківських послуг передбачено порядок та умови погаше- ння кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Як слідує з розрахунку (а.с.4), заборгованість відповідача перед позивачем за договором без но- меру від 29.10.2014 р. станом на 31.08.2017 р. становила суму в розмірі 76795,91 грн., у тому числі заборгованість за кредитом 7675,25 грн.; заборгованість за відсотками 62037,52 грн.; заборго- ваність за пенею та комісією 2950 грн., а також штрафів (фіксована частина) 500 грн та штраф (процентна складова) 3633,14 грн.

Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7 зворот), позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використан- ня, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених даним договором. У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу Банку вико-нати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди Банку.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПО У), ПАТ КБ «Приватбанк» пройшло останню реєстрацію у зазначеному реєстрі юридичних осіб 22.12.2016 р. і володіє банківською ліцензією на право надання банківських послуг (а.с.33,34).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач, звертаючись до суду, зазначив, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» 29.10.2014 р. був укладений кредит- ний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання бан- ківських послуг, на підставі чого відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного лімі- ту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Пра вилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком дого- вір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача під- тверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, з яких вбачається, що відповідач при укладенні Договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У позовній заяві зазначається, що позивач виконав свої зобов`язання по наданню кредитних ко- штів відповідачу, однак, відповідач не виконав зобов`язання по поверненню суми отриманого кре- диту та надав на підтвердження позовних вимог розрахунок заборгованості, про який вже йшлося.

Відповідно до положень ст.ст.526, 611, 623, 625 ЦК України, зобов`язання має виконуватися на- лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного зако- нодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встано- влені договором або законом.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій фо рмі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він під- писаний його стороною (сторонами).

Згідно ст..ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямова- на на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становля- ть умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими від- повідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет дого- вору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а та- кож усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова уста- нова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з не додер- жанням письмової форми є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взя ла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, пос- луги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору вс- тановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні піль- ги.

В силу ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запро- понувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення ві- дповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК Ук- раїни можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Слід зазначити, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою, як спо- живачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

За змістом п.22 ч.1 ст.1 цього Закону, споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, вико- ристовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів спожива- чів», прийняті 09.04.1985 р. № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторо- нні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіцій- ного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 р. № 543/ 96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 р. у сп раві № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у догово- рі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних право відносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи дого- вору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських пос- луг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських пос- луг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповід- ної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У зв`язку з чим суд зазначає про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач ПАТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Як передбачено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві пози- ку (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кілько- сті, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в по рядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або ін ших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобо- в`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування пози- ченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визнача- ються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що в анкеті-заяві позичальника від 29.10.2014 р. (а.с.5) процентна ставка не зазначена.

Крім того, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення ві дповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому чслі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути зокрема забор- гованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.10.2014 р., посилався на Витяг з Тарифів Банку, а також на Витяг з Умов та Пра- вил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєд- нання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані докуме- нти на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, що додані банком до позовної заяви роз- мірах і порядках нарахування.

Тобто, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за корис- тування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розціню- ватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позива- ча заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 62037,52 грн., нарахованої заборгованості за пенею та комісією в розмірі 2950,00 грн. та штрафів на загальну суму 3633,14 грн. слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю в цій частині позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу на те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний до- говір від 29.10.2014 р. у виді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровіль- ному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за зміс- том якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлен- ня вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про пору- шення його прав, зазначив, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`я- зання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за ті- лом кредиту в розмірі 7675,25 грн., що відповідає вимогам діючого законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03. 07.2019 р. у справі № 342/180/17.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює на- явність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників спра- ви, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК Украї- ни), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з об- ставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окре- мих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтерд- жувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`активнос- ті та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітим- ні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, зав- жди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що об ставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не мо- жуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено ч.2 ст.43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку роз- гляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилаєть- ся як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7675,25 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно роз- міру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем пред`явлено позов на суму 76795,91 грн., судом задоволено вимоги позивача в роз- мірі 7675,25 грн., що становить 9,994% від пред`явлених вимог.

З матеріалів справи слідує, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (а.с.1).

Тобто, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір, сп- лачений за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 159,90 грн. (1600 грн. х 9,994% : 100 %).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦП К України, ст.ст.526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Кочкувате Татарбу- нарського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, рахунок для погашення за- боргованості та судових витрат № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитним до- говором без номеру від 29.10.2014 р. в розмірі 7675 грн. 25 коп.

В решті позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Кочку- вате Татарбунарського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 159 грн.90 коп.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його про голошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учас- никами справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили піс- ля повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тимошенко С.В.