Справа № 595/1008/22
Провадження № 2-о/595/54/2022
У Х В А Л А

06.09.2022

Суддя Бучацького районного суду Тернопільської області Тхорик І.І., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Бучацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Сверлик О.В., звернулася в суд із заявою, заінтересована особа - Бучацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить встановити факт належності їй трудової книжки НОМЕР_1 , виданої Бучацьким цукровим заводом Тернопільської області 15 вересня 1981 року на ім`я ОСОБА_1 та трудової книжки колгоспника №158, виданої 4 квітня 1986 року колгоспом ім. Лесі Українки Бучацького району Тернопільської області на ім`я ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.11.1953 вона одружилася із ОСОБА_2 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_3 ». Їй відомо, що вона має право на підвищення пенсії за віком, тому у серпні 2022 року вона звернулася до Бучацького об`єднання УПФ України в Тернопільській області з проханням провести їй перерахунок пенсії та надала наявні в неї підтверджуючі документи, проте, виявилося, що в них існують розбіжності, які перешкоджають здійсненню такого перерахунку. Так, відповідно до свідоцтва про одруження, її прізвище після укладення шлюбу записане як « ОСОБА_3 », натомість, у трудових книжках та пенсійному посвідченні її прізвище зазначене як « ОСОБА_3 ». Окрім того, в одній із трудових книжок її ім`я замість вірного « ОСОБА_4 » записано « ОСОБА_4 ». У зв`язку з наведеними обставинами просить заявлені вимоги задовольнити.

У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

За загальними правилами, встановленими до заяви по суті справи, які викладені в статтях 175, 177 ЦПК України, визначено, що така заява повинна містити: зміст вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який заявник просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із заявою. Заявник зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги.

Заявник просить встановити факт належності їй наступних документів: трудової книжки НОМЕР_1 , виданої Бучацьким цукровим заводом Тернопільської області 15 вересня 1981 року на ім`я ОСОБА_1 ; трудової книжки колгоспника №158, виданої 4 квітня 1986 року колгоспом ім. Лесі Українки Бучацького району Тернопільської області на ім`я ОСОБА_1 ; посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Бучацьким районним відділом соціального забезпечення Тернопільської області 22 лютого 1988 року та зазначає, що при заповненні вищевказаних документів невірно було записано її прізвище та ім`я і через допущені помилки вона позбавлена можливості отримувати підвищену пенсію за віком.

Разом з тим, заявником не обґрунтовано неможливість виправити помилки у трудових книжках та посвідченні у позасудовому порядку.

Так, до заяви про встановлення факту заявник не долучила жодних доказів на підтвердження того, що до пред`явлення такої заяви до суду вона зверталася до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але їй у цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови, і що організації, які видали трудові книжки та посвідчення не мають можливості внести до таких документів відповідні виправлення.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що організації (їх правонаступники), які видали трудові книжки та посвідчення не мають можливості внести до зазначених документів відповідні виправлення, так як жодних доказів ліквідації вказаних організацій суду не подано.

Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2018 року у справі № 545/1472/17 (провадження N 61-1584св17), при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі 320/948/18(провадження N 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Крім того, слід зазначити, що заявником до поданої заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, не додано будь-яких письмових доказів звернення до Бучацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з приводу призначення підвищеної пенсії, а також відмови або роз`яснення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області чи його територіального органу щодо відмови у призначенні підвищеної пенсії і з яких саме підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, приходжу до висновку, що заяву слід залишити без руху і надати заявнику строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків заяви, зокрема:

1) подати суду докази на підтвердження того, що заявник зверталася до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт (виправленням прізвища та/або імені у трудових книжках та посвідченні у встановленому законом порядку), але їй в цьому було відмовлено, із зазначенням причин відмови, або ж, що організації (їх правонаступники), які видали вищевказані документи не мають можливості внести до них відповідні виправлення;

2) подати суду докази на підтвердження того, що заявник зверталася до Бучацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з приводу призначення підвищеної пенсії, а також відмови у призначенні такої із зазначенням підстав.

Якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунені, заява буде залишена без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 175-177, 187, 260, 261, 294, 318 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Бучацьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення заявнику ухвали про залишення заяви без руху.

У випадку невиконання вимог даної ухвали заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя: І. І. Тхорик