Справа № 509/3372/22
УХВАЛА

25 серпня 2022 року смт Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є.М., розглядаючи заяву ОСОБА_1 заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї, -

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час бойових дій по захисту Батьківщини.

Вивчивши заяву та додатки до неї, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні сина непрацездатної матері, оскільки має намір звернутися до військової частини НОМЕР_1 із заявою про отримання грошового забезпечення та інших передбачених законодавством виплат, в зв`язку із втратою годувальника.

Згідно ст.315 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого мас значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 „Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суди вправі розглядати справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на йото утриманні (стаття 38). Частиною 1 статті 38 цього Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Однак заявник не надала до суду підтвердження свого звернення до органу Пенсійного фонду України з проханням про призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника або письмової відмови органу Пенсійного фонду України у проведення такої виплати.

А тому, заявнику необхідно надати суду належні письмові докази свого звернення до органу Пенсійного фонду України, або письмової відмови про причини неможливості проведення такої виплати, крім того заявнику необхідно визначитися з колом заінтересованих осіб по справі, оскільки рішення у справі може впливати на права та обов`язки фізичних/юридичних осіб.

Вимога суду про усунення недоліків позову не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного суддя приходить до висновку, що заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, а тому вважає, що необхідно заяву залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У разі усунення у вказаний строк недоліків, заява буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається заявнику з доданими до неї документами, не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 4, 175, 185, 297, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї,- залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення виявлених недоліків, але не більше десяти днів з дня отримання заявником копії ухвали.

Запропонувати заявнику виправити недоліки, вказані в мотивувальній частині цієї ухвали.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду з відповідною заявою після усунення підстав, що зумовили її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: Є. М. Панасенко