Справа № 276/734/22
Провадження по справі №2/276/275/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 8063,33 грн., з яких безпідставно отримані грошові кошти в сумі 7000, 00 грн., інфляційне збільшення в сумі 941, 93 грн., 3% річних в сумі 121,40 грн.; стянути з відповідача на свою користь судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2021 році за усною домовленістю між нею та ОСОБА_4 , останній зобов`язався виготовити і встановити пам`ятник на могилу померлих батьків позивача, а позивач зобов`язалася сплатити за вказане замовлення кошти в сумі - 14500,00 грн., умови оплати замовлення - попередня оплата в розмірі 7000 грн., інші кошти (залишок - 7500,00 грн.) після виготовлення та установки пам`ятника, кінцевий строк виготовлення пам`ятника - листопад 2021 р.

В подальшому, з метою забезпечення виконання даного замовлення, ОСОБА_4 повідомив позивача, що попередню оплату в сумі 7000 грн. їй необхідно перерахувати на картковий рахунок відповідача, оскільки він працює з відповідачем над виконанням її замовлення і саме відповідач буде виготовляти вищевказаний пам`ятник.

15.10.2021 року позивач перерахувала на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 в ПриватБанку грошові кошти в сумі - 7000 (сім тисяч) гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 15.10.2021 року.

Зазначає, що у неї не було і не має до теперішнього часу ніяких домовленостей, договорів та/або зобов`язань з відповідачем щодо сплати йому вищевказаних грошових коштів.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 не виконав свої зобов`язання, тому вона відмовилася від отримання вищевказаного замовлення. Неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням повернути їй грошові кошти в сумі 7000 грн., залишились без відповіді.

Позивач вважає, що відповідач, як особа, яка безпідставно набула майно, відповідно до вимог ст.1212 ЦК України зобов`язаний повернути їй відповідні кошти, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10.06.2022 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, пояснивши, що на виконання договору побутового підряду щодо виготовлення пам`ятника на могилу батьків позивача, остання свідомо перерахувала в рахунок виконання відповідного догвору суму коштів в розмірі 7000 грн. Рахунок для переказу коштів позивач отримала від ОСОБА_4 . В даному випадку це не помилковий переказ коштів, а переказ на виконання договору. Після виготовлення пам`ятнику ніяких претензій на їхню адресу не було. Сплачена сума коштів була спрямована на покриття видатків по виготовленню пам`ятника (матеріали, видатки на оплату праці та ін.). Через два тижні позивач просила повернути їй кошти.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог пояснивши, що відповідач діяв в межах договору побутового підряду, а сплачена нею сума попередньої оплати в розмірі 7000 грн. по виконанню договору підряду є тою ціною фактично виконаної роботи і відшкодуванням збитків понесених відповідачем.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що до нього звернулась ОСОБА_3 та замовила виготовити пам`ятник на могилу батьків. В подальшому він звернувся до ОСОБА_1 , оскільки вони співпрацюють в даному напрямку спільно. Він з ОСОБА_1 домовились, що останній займеться замовленням. Позивач знала про це, попередньо погодивши витрати на суму 14500 грн.

В подальшому він скинув позивачу фото банківської картки ОСОБА_1 . ОСОБА_3 сплатила завдаток в розмірі 7000 грн. на банківську картку відповідача. Після виготовлення пам`ятника ОСОБА_3 його не забрала, відклала сплату іншої частини коштів, хотіла зменшити кінцеву суму, сказала, щоб памятник зберігався у ОСОБА_1 , почала знаходити в ньому недоліки. Коли все було зроблено, то сказала, що договір припинено.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У силу вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

У порядку, визначеному ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

З огляду на положення статей 11, 202, 509, 626ЦК України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України визначено випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, згідно із ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України ).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Отже, норми ст.1212ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Указані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 564/1814/15-ц (провадження № 61-4804св18).

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_3 із посиланням на ст.1212 ЦК України зазначила, що вона 15.10.2021 року переказала на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) грн., які останній не повернув. Позивач вважає, що отримані відповідачем кошти набуті безпідставно. Водночас, позивач підтвердила, що в 2021 році за усною домовленістю між нею та ОСОБА_4 , останній зобов`язався виготовити і встановити пам`ятник на могилу померлих батьків позивача, а позивач зобов`язалася сплатити за вказане замовлення кошти в сумі - 14500,00 грн.

Зі змісту позову також вбачається, що з метою виконання замовлення, позивач перерахувала кошти в сумі 7000 грн. відповідачу, оскільки останній буде виготовляти пам`ятник. Відтак, позивач, знаючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виконують її замовлення, добровільно перерахувала кошти останньому та хотіла отримати виріб. Вказане також підтверджується платіжним дорученням від 15.10.2021 року №Р24АР24АС0252, згідно з яким кошти перераховано саме ОСОБА_1 .

Відповідач не заперечував факту отримання грошових коштів від позивача. Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 зазначив, що отримав від позивача указані грошові кошти в розмірі 7000 грн. на виготовлення пам`ятника на могилу батьків позивача, про що була попередня домовленість.

Зазначені відповідачем пояснення підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме показаннями свідка ОСОБА_4 , та безпосередньо узгоджуються із змістом позовної заяви та жодним чином позивачем не спростовано. Отже, вказані грошові кошти позивач переказала на виконання домовленості про виготовлення пам`ятника, про що вона була обізнана у момент переказу коштів.

З огляду на вказане, відсутні підстави вважати, що відповідач, як набувач спірних коштів, збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відтак, вимога позивача про стягнення коштів з відповідача на підставі ст.1212ЦК України не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, відсутні підстави, також, для стягнення інфляційного збільшення в сумі 941, 93 грн. та 3% річних в сумі 121,40 грн.

Згідно із ч. 1 ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст.12ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову; тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 22.08.2022 року.

Суддя А.М. Збаражський