КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року м. Київ

Справа №754/6012/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/3893/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Таран Н.Г. 15 листопада 2021 року у м. Києві, повний текст рішення складений 25 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В

В квітні 2021 року позивач звернулась до суду першої інстанції із зазначеним позовом, в якому просила встановити факт її постійного проживання однією сім'єю разом з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з жовтня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 ..

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що працюючи в поліклініці № 1 Деснянського району дільничою медсестрою, вона в 2008 році познайомилась з ОСОБА_3 і тривалий час надавала їй допомогу. У жовтні 2014 року у зв'язку з конфліктом з її колишнім чоловіком, позивач була змушена покинути своє житло через погрози з його боку вбивством та спричиненням їй тілесних ушкоджень. З того часу за згодою померлої ОСОБА_3 , позивач проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 до дня її смерті. Позивач надавала ОСОБА_3 професійну медичну допомогу і допомогу в побуті, оскільки вона була інвалідом III групи після травми нижніх кінцівок, отриманої внаслідок ДТП у 2008 році, і самостійно не могла пересуватись навіть у квартирі. Весь цей період часу вони проживали як одна сім'я, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом платили за комунальні послуги, купляли речі домашнього вжитку, продукти, ліки. Позивач за власні кошти здійснила і поховання ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 , позивач подала до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після померлої ОСОБА_3 , на підставі якої було заведено спадкову справу. Однак, постановою від 04 січня 2021 року нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлої ОСОБА_3 , оскільки до спадкової справи не надано документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємиці (заявника) із померлою, а також документів, що підтверджують встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім'єю не менш, як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що вона проживала однією сім`єю з померлою, з жовтня 2014 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 з усіма правами та обов'язками, що випливають з положень ст. 1264 ЦК України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надані належні та допустимі докази, на підтвердження факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства, а відтак, позовна заява не обґрунтована і не підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи не встановлено, що позивач та ОСОБА_3 з 2014 року до дня смерті останньої - проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 , її представником - адвокатом Храпійчук В.О. подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що нею до суду першої інстанції було надано велику кількість доказів на підтвердження їх спільного проживання та наміри ОСОБА_3 залишити їй квартиру шляхом написання заповіту, однак суд першої інстанції безпідставно не взяв їх до уваги.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Храпійчук В.О. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.

В судому засіданні було розглянуто клопотання Київської міської ради, яке надійшло на електронну адресу суду, про залучення їх на стадії апеляційного перегляду, в якості третьої особи. Клопотання мотивовано тим, що відповідач у справі не є належним, так як у нього відсутні родинні відносини зі спадкодавцем, а тому вбачається інтерес територіальної громади м. Києва. Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання відмовлено у задоволені вказаного клопотання з огляду на те, що рішенням суду яким відмовлено у задоволенні позовних вимог не вбачається порушення прав територіальної громади м. Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 , виданого Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 667 /а.с.19,168/.

Спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності належала квартира загальною площею 50,0 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради 20 жовтня 1999 року, вказане також підтверджується Інформаційною довідкою КП КМР «Київське міське БТІ» від 14 травня 2021 року /а.с.28,120,140/. За даними Звіту про проведення незалежної оцінки складеного ПП «Реєстраційне бюро Плюс» 03 грудня 2020 року вартість вказаної квартири становить 800000 (вісімсот тисяч) гривень /а.с.118-119/. За замовленням позивача 11 травня 2021 року був виготовлений технічний паспорт на кв. АДРЕСА_1 /а.с.134-134/.

За даними Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 07 жовтня 2020 року наданих на запит нотаріуса, спадкодавець ОСОБА_3 була зареєстрована одна за адресою АДРЕСА_2 /а.с.170/

Позивач 22 жовтня 2020 року подала до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після померлої ОСОБА_3 , на підставі якої було заведено спадкову справу /а.с.165,166/.

Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. від 04 січня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки до спадкової справи не надано документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємиці (заявника) із померлою, а також документів, що підтверджують встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини /а.с.32,173 на звороті/.

Зі спадкової справи також вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 . Заява ОСОБА_2 посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г. 11 листопада 2020 року та направлена поштою до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори /а.с.166 на звороті, 167/. Дані про прийняте рішення нотаріуса відносно права на спадкування ОСОБА_2 в наданих суду матеріалах спадкової справи відсутні. Матеріали справи містять копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , де його батьком вказаний ОСОБА_4 та копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 від 17 березня 1989 року /а.с.187,188/

На підтвердження обставин складних сімейних відносин позивача надані копії: ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2014 року у справі № 75420909/13-к про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 ; постанов винесених в ході досудового розслідування у кримінальні справі № 55-1754 за заявою ОСОБА_1 ; судові рішення трьох інстанцій у справі № 754/13341/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди; рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2005 року у справі № 2-1307/05 про розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_6 /а.с.37-63/.

На підтвердження обставин спільного проживання позивачем були надані копії документів виданих на ім`я ОСОБА_3 : копія свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , медичні документи і, зокрема, довідка про встановлення ІІІ групи інвалідності, копія паспорту, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру /а.с.21-23,33-35,64-72/. Також представлена копія акту складеного трьома мешканцями буд. АДРЕСА_3 , які засвідчили обставини проживання позивача разом з ОСОБА_3 з 2014 року до дня її смерті, копія заповіту від імені ОСОБА_3 складеному у простій письмовій формі (без нотаріального посвідчення) 17 квітня 2020 року /а.с.29,30/. Матеріали справи містять копії товарних чеків про придбання споживчих товарів та щодо оплат комунальних послуг при цьому оплата від імені позивача проводилась з квітня 2020 року /а.с.73 -117/.

З листа Управління патрульної поліції у м. Києві від 17 травня 2021 року вбачається, що 07 травня 2020 року о 12.19 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що їй о 10.15 год. зателефонувала її пацієнтка ОСОБА_3 і повідомила, що в неї інсульт, нібито мова незрозуміла, прийшовши до квартири двері ніхто не відчинив, просить наряд поліції. На місце події було направлений екіпаж патрульної УПП в м. Києві. Вивченням рапорту патрульних поліцейських було встановлено, що прибувши на місце виклику їх зустріла ОСОБА_1 (колишній медичний працівник), яка за усною домовленістю доглядає за громадянкою ОСОБА_3 , і повідомила, що вона була в лікарні, як їй приблизно о 12.00 год. зателефонувала ОСОБА_3 та повідомила, що їй погано (мова млява та нечітка). Заявниця запідозрила, що в неї інсульт і відразу направилась до неї. Коли прийшла набрала на телефон, але вже ніхто не відповідав, двері квартири були зачинені. Було прийняте рішення про аварійне відкриття дверей, після чого було виявлено жінку, яка лежала в кімнаті на полу в безпорадному стані. На місце прибула 153 бригада Швидкої медичної допомоги, які підтвердили діагноз інсульт та госпіталізували жінку /а.с.141-143/.

На підтвердження обставин організації поховання спадкодавця ОСОБА_3 позивачем надана довідка про поховання на кладовищі від 09 червня 2020 року та договори - замовлення відповідних послуг /а.с.24-28/.

На підтвердження обставин відсутності інших спадкоємців надано копію свідоцтва про одруження від 18 квітня 2001 року, згідно з яким ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_7 , та копія свідоцтва про смерть ОСОБА_7 від 15 січня 2007 року /а.с.189,190/.

У абзаці 1 ч. 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В порядку ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 711/348/17 вказано на те, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18) та від 21 березня 2019 року в справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18).

Рішенням Конституційного суду України в справі № 1-8/99 (за конституційними поданнями Служби безпеки України та інших про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до кола членів сім`ї належать дружина (чоловік), їх діти і батьки, проте членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання і ведення спільного господарства, тобто не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач звернулась до суду в порядку позовного провадження з вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно.

За даними спадкової справи крім позивача із заявою про прийняття спадини звернувся ОСОБА_2 . Дані про прийняте рішення нотаріуса відносно права на спадкування ОСОБА_2 , в наданих суду матеріалах спадкової справи відсутні. А отже пред`явлення позову до даної особи як відповідача у справі слід визнати обґрунтованим.

Наведені обставини справи свідчать про відсутність родинного зв`язку між позивачем та померлою ОСОБА_3 ..

Позивач стверджує, що вона в період з жовтня 2014 року по 14 травня 2020 року проживала разом ОСОБА_3 за адресою реєстрації та в квартирі належній на праві власності останній. Проте, обставини спільного проживання та ведення спільного господарства в ході розгляду справи документально не підтверджені. Позивач має інше зареєстроване місце проживання, доказів на підтвердження здійснення нею права користування чи витрат на утримання житла належного спадкодавцю ОСОБА_3 у вказаний період матеріали справи не містять. За цей період квитанції були видані та сплачені на ім`я ОСОБА_3 , із зазначення прізвища позивача на квитанціях з квітня 2020 року, тобто з місця коли сталась смерть ОСОБА_3 .

Надана стороною позивача копія акту складеного трьома мешканцями буд. АДРЕСА_3 , які засвідчили обставини проживання позивача разом з ОСОБА_3 з 2014 року до дня її смерті не може бути прийнята до уваги суду, так, як організація, яка здійснює обслуговування будинку засвідчила лише підписи осіб, які його підписали, а не обставини вказані у ньому. Особи, які склали цей акт не були заявлені і допитані в якості свідків, без зазначення причин неможливості вчинення цієї процесуальної дії. А отже вказаний доказ не є достатнім та достовірним. Таким чином, суд першої інстанції надав вірну оцінку даному доказу як недопустимому, виходячи з положень ст. 78 ЦПК України.

Також не є достатнім, достовірним і належним доказом у справі надана стороною позивача на підтвердження обставин волевиявлення спадкодавця ОСОБА_3 на спадкування її майна позивачем копія заповіту від імені ОСОБА_3 , так як цей документ складений у простій письмовій формі (без нотаріального посвідчення), що суперечить вимогам ЦК України щодо оформлення заповіту. А отже доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом наміру ОСОБА_3 залишити їй квартиру шляхом написання заповіту висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом вірно враховані дані наведені у листі Управління патрульної поліції у м. Києві від 17 травня 2021 року, оскільки вони свідчать про відсутність доступу у позивача до квартири і місця проживання ОСОБА_3 , також при звернені до поліції позивач вказувала лише на обставини надання допомоги ОСОБА_3 , що в свою чергу спростовує твердження позивача наведені у позові про обставини спільного проживання однією сім`ю.

Отже, встановивши відсутність належних та допустимих доказів про те, що позивач і спадкодавець вели спільний побут і мали взаємні права та обов`язки, що вони проживали однією сім`єю протягом п`яти років на день відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо не прийняття до уваги судом першої інстанції великої кількість документів належних спадкодавцю ОСОБА_3 наявних у позивача, що на думку позивача підтверджує обставини їх спільного проживання, колегія суддів відхиляє, так як наявність цих документів у позивача не свідчить про обставини спільного проживання та отримання вказаних документів ще за життя спадкодавця, вказані документи могли бути одержані після аварійного відкриття квартири, що мало місце 07 травня 2020 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції надана вірна оцінка наданим сторонами доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надано належну правову оцінку. Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та відсутність заяв сторін про стягнення судових витрат пов`язаних з апеляційним переглядом справи, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: Соколова В.В.

Судді: Андрієнко А.М.

Поліщук Н.В.

Повний текст постанови складений 29 серпня 2022 року.