Справа № 756/6545/22
Провадження № 2-о/756/274/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М., вирішуючи питання про прийняття до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі за заявою представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Пономарьової В.М., про встановлення факту, що має юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

До Оболонського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Пономарьової В.М., в якій заявник просив встановити факт недостовірності та спростувати інформацію, викладену у мережі Інтернет на веб-сайті:

ІНФОРМАЦІЯ_5:

під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та зі змістом вказаної статті; ІНФОРМАЦІЯ_4: під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2» та зі змістом вказаної статті; ІНФОРМАЦІЯ_6 : під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та зі змістом вказаної статті.

Проаналізувавши матеріали заяви про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, суд вважає за необхідне зазначити наступне, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами 1, 2 ст.315 ЦПК України визначено перелік справ, які суд розглядає про встановлення факту, що має юридичне значення.

Частиною 4 ст.315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998р.), у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування в порядку окремого провадження, заявник посилається на те, що особа, яка поширила недостовірну інформацію невідома, а відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких узагалі не було або які були, але відомості про них не відповідають дійсності. Крім того, законодавець уточнює, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка поширила таку інформацію, не доведе протилежне.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Захищаючи свої права, особа, щодо якої поширено недостовірну інформацію, має довести факт того, що таке поширення інформації порочить його честь, гідність і ділову репутацію.

Якщо говорити про поширення негативної інформації в мережі інтернет, то відповідачем у такій справі є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту/порталу. При цьому саме позивач (людина, яка захищає своє чесне ім`я) зобов`язаний знайти і встановити дані цих осіб, оскільки ця інформація повинна бути відображена в позовній заяві (ст. 119 ЦК України).

Якщо ж автор поширеної інформації невідомий, або його місце проживання/перебування встановити не вдається, якщо інформація носить анонімний характер і доступ на сайт є вільним, то належним відповідачем у такій справі буде сам власник веб-сайту, на якому розміщувався інформаційний матеріал, оскільки саме цей власник ресурсу створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Відповідно до Закону України «Про телекомунікації», доменне ім`я позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.

Дані про доменне ім`я, якщо до нього підключено діючий в мережі Інтернет веб-сайт, мають містити ІР адреси веб-хостингу дані про провайдера на серверах якого розміщено сторінки веб-сайту. Знаючи назву та адресу провайдера, можна звернутись до нього або з адвокатським запитом, або, якщо він ігнорує адвокатський запит, витребувати інформацію про його клієнта замовника послуги хостингу через суд.

Зі змісту заяви вбачається, що представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Пономарьова В.М. просить суд визнати недостовірною та спростувати інформацію, яка поширена в мережі інтернет на веб-сторінці: https://antikor.com.ua/.

Тобто, у даному випадку, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

З наявної у матеріалах справи довідки Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консоціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» №104/2022-Д від 12.08.2022 вбачається, що інформаційна діяльність на сайті https://antikor.com.ua/ здійснюється від імені «Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР», адреса: м. Київ, бульвар Ромена Ролана,7, адреса електронної пошти: .

Суд перевіривши інформацію з відомостями Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, розміщеного на офіційному веб-сайті ДП «Український інститут інтелектуальної власності», власником Свідоцтва на знак товарів і послуг « НОМЕР_1 є ТЕКА-ГРУП ФАУНДЕІШН (Глобал Банк Тауер, 18 Флор, 50 стріт, П.О. Бокс 0831-02484, Панама, Республіка Панама), заявник - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).

Отже, на підставі вищевикладеного, можна зробити висновок, що довідкою Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консоціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» №104/2022-Д від 12.08.2022, встановлено власника веб-сайту https://antikor.com.ua/.

Отже, посилання представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Пономарьової В.М. на неможливість встановлення особи, яка поширила недостовірну інформацію та звернення до суду із заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування в окремому проваджені, є передчасними, та спростовуються документами, доданими до заяви.

З урахуванням викладеного, враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та положення Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суддя вважає за необхідне відмовити представнику заявника ОСОБА_1 - адвокату Пономарьовій В.М. у прийнятті заяви про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування до розгляду в порядку окремого провадження.

Керуючись статтями 186, 260, 315, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Пономарьової В.М., про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання) до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.М. Ткач