КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8745/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Наталії Олегівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року про відмову в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Наталії Олегівни про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, за виконавчим листом у цивільній справі №2-471/12 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперовий Змій", про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовом Товариства з обмеженою відповідальностю "Паперовий Змій" до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк", ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Корольчук Олени Сергіївни про визнання недійсним договору іпотеки та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. звернулась до суду з поданням про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, за виконавчим листом в рамках цивільної справи №2-471/12 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ОСОБА_2 , ТОВ "Паперовий Змій" про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовом ТОВ "Паперовий Змій" до ПАТ АБ "Укргазбанк", ОСОБА_1 , за участі третіх осіб ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. про визнання недійсним договору іпотеки та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування своїх вимог виконавець зазначала, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. знаходиться виконавче провадження №62898292 з виконання виконавчого листа №2-471/12, виданого 17.02.2014 року Печерським районним судом м. Києва, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №95 від 29.05.2007 року, в сумі 13 412 856 грн 36 коп. та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу предмета іпотеки визначеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Вказувала, що постановою приватного виконавця від 27.08.2020 року, керуючись

ст.3, 4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження № 62898292 на підставі виконавчого листа.

Виконавець стверджував, що постанову про відкриття виконавчого провадження у відповідності до вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення за вихідним №241.

Зазначала, що боржник отримав дану постанову 01.09.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №494, на якому ним особисто проставлено дату, прізвище та особистий підпис.

08.09.2020 року з матеріалами виконавчого провадження ознайомився представник боржника, про що свідчить його особистий підпис.

02.10.2020 року до приватного виконавця надійшов лист за підписом боржника, яка повідомила, що доступу до квартири з метою проведення опису та арешту добровільно не надасть.

Постановою приватного виконавця від 27.08.2020 року накладено арешт на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , відповідний запис внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження 37913216.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у справі №2-471/12 приватному виконавцю надано дозвіл на примусове входження до квартири АДРЕСА_1 , з метою проведення опису та арешту.

14.04.2021 року приватним виконавцем складено постанову про опис та арешт квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з листом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №105/01-4858/1 від 01.09.2020 року боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а також в квартирі зареєстровані неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приватний виконавець вказувала, що вищезазначені неповнолітні діти не є дітьми першої лінії.

Згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян матір`ю дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 (мати неповнолітніх) має у приватній власності окремий садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

19.04.2021 року приватним виконавцем до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації направлено подання щодо надання дозволу на реалізацію арештованої квартири у зв`язку з тим, що в процесі виконання зачіпаються інтереси малолітніх дітей, які зареєстровані в даній квартирі.

11.05.2021 року до приватного виконавця надійшов лист №105/78-709 від 22.04.2021 року Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, яка в наданні дозволу на реалізацію арештованої квартири відмовила.

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Києва станом на 11.05.2021 року неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , все ще зареєстровані в даній квартирі.

Описану та арештовану квартиру боржник передав в іпотеку відповідно до договору №K3BLGA15006723 від 06.02.2008 року, посвідченого Мироник О.В. - нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Боржник не виконує рішення, тому виконавець звернувся до суду та просив надати приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. дозвіл на реалізацію квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з необхідністю погашення заборгованості у сумі 13 412 856 грн. 36 коп., за виконавчим листом №2-471/12, виданим 17.02.2014 року Печерським районним судом м. Києва.

Крім цього, в доповненнях приватний виконавець зазначала, що договір іпотеки, укладений між боржником ОСОБА_1 та ПАТ АБ "Укргазбанк", посвідчений 31.05.2007 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №989.

Так, відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_2 , у квартирі були зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 був зареєстрований у квартирі 27.12.2014 року, а ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На думку, приватного виконавця, зазначене свідчить, що діти були зареєстровані у квартирі після передання її у іпотеку та після отримання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також, згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, матір`ю дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 (мати неповнолітніх) має у праві приватної власності окремий садовий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто матір дітей має власне нерухоме майно, а діти не є дітьми першої лінії.

З врахуванням зазначеного, приватний виконавець вважала, що нерухоме майно можна реалізувати, оскільки боржник навмисно ухиляється від сплати заборгованості.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні подання.

В апеляційній скарзі приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким поданнязадовольнити.

Скаргу обґрунтовує тим, що аргументи суду, які стали підставою для відмови у задоволеній подання, не є обгрунтованими, а позиція суду щодо незадоволення такого подання таким, що свідчить про негативне ставлення суду до системи примусового виконання рішень, що в свою чергу формує негативну практику в системі примусового виконання, а також усвідомлення боржниками того факту, що вони можуть роками, а часом і десятиліттями ухилятись від сплати боргів та не виконувати рішення судів, такі прецеденти можуть призвести до руйнування мети системи примусового виконання як в країні так і за її межами.

Вважає, що боржник порушив численні норми законодавства України, заборгованість в сумі 13 412 856 грн. 36 коп., за виконавчим листом №2-471/12, виданим 17.02.2014 року Печерським районним судом м. Києва - станом на 26.01.2022 не погашена, своїми діями, зокрема, реєструванням дітей в квартирі, а саме: дітей не першої черги, яка передана і іпотеку без згоди Іпотекодержателя, боржник умисно перешкоджає виконанню рішення.

Зазначає, що законодавство України не передбачає механізму надання виконавцю попереднього дозволу від органів опіки та піклування на реалізацію майна, в якому фактично зареєстровані неповнолітні особи, а процесуальні норми, які зобов`язують виконавця отримати такий дозвіл - є суперечними. Наявність колізійних норм в законодавстві не може бути перешкодою в процесі виконання рішення.

Наголошує, що Закон України «Про виконавче провадження» є спеціалізованим, оскільки регулює порядок виконання рішень судів та інших органів, і в якому прямої норми на отримання попереднього дозволу від органів опіки та піклування на реалізацію майна, в якому зареєстровані неповнолітні особи - не має.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Поданий АБ «Укргазбанк» відзив на апеляційну скаргу суд до уваги не приймає, оскільки він надійшов на адресу Київського апеляційного суду після закінчення розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки окрім боржника у квартирі зареєстровані неповнолітні діти, то дозвіл на примусову реалізацію вищевказаної квартири призведе до порушення здорового та нормального зростання дітей. Крім того, примусова реалізація квартири може призвести до погіршення рівня життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, що є неприпустимим з огляду на дотримання прав дитини, які їй гарантуються державою та міжнародним співтовариством.

Також, суд зазначав, що приватним виконавцем не було запропоновано суду альтернативного співмірного жилого приміщення для боржника та неповнолітніх дітей, з метою недопущення порушення їх прав.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що у липні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. звернулась до суду з поданням про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, за виконавчим листом в рамках цивільної справи №2-471/12 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ОСОБА_2 , ТОВ "Паперовий Змій", про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовом ТОВ "Паперовий Змій" до ПАТ АБ "Укргазбанк", ОСОБА_1 , за участі третіх осіб: ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С., про визнання недійсним договру іпотеки та зобов`язання вчинити дії.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. знаходиться виконавче провадження №62898292 з виконання виконавчого листа №2-471/12, виданого 17.02.2014 року Печерським районним судом м. Києва, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №95 від 29.05.2007 року в сумі 13 412 856 грн 36 коп. та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу предмету іпотеки, визначеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Постановою приватного виконавця від 27.08.2020 року відповідно до

ст.ст.3, 4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження №62898292 на підставі виконавчого листа.

Як стверджував виконавець, постанову про відкриття виконавчого провадження у відповідності до вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення за вихідним №241. Боржник отримав дану постанову 01.09.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №494, на якому ним особисто проставлено дату, прізвище та особистий підпис.

08.09.2020 року з матеріалами виконавчого провадження ознайомився представник боржника, про що свідчить його особистий підпис.

02.10.2020 року до приватного виконавця надійшов лист за підписом боржника, яка повідомила, що доступу до квартири з метою проведення опису та арешту добровільно не надасть.

Постановою приватного виконавця від 27.08.2020 року накладено арешт на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , і відповідний запис внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження 37913216.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у справі №2-471/12 приватному виконавцю надано дозвіл на примусове входження до квартири АДРЕСА_1 , з метою проведення опису та арешту.

14.04.2021 року приватним виконавцем складено постанову про опис та арешт квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №105/01-4858/1 від 01.09.2020 року боржник зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 , а також в квартирі зареєстровані неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приватний виконавець вказувала, що вищезазначені неповнолітні діти не є дітьми першої лінії.

За витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян матір`ю дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 (мати неповнолітніх) має у приватній власності окремий садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Також встановлено, що 19.04.2021 року приватним виконавцем до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації направлено подання щодо надання дозволу на реалізацію арештованої квартири у зв`язку з тим, що в процесі виконання зачіпаються інтереси малолітніх дітей, які зареєстровані в даній квартирі.

11.05.2021 року до приватного виконавця надійшов лист №105/78-709 від 22.04.2021 року Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, яка відмовила в наданні дозволу на реалізацію арештованої квартири.

За витягом з реєстру територіальної громади м. Києва станом на 11.05.2021 року неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , все ще зареєстровані в даній квартирі.

Описану та арештовану квартиру боржник передав в іпотеку відповідно до договору №K3BLGA15006723 від 06.02.2008 року, посвідченого Мироник О.В. - нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Згідно з ч.10, 11 ст.440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до цієї норми, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ст.2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За ч.5 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення . Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з приписами ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Також судом вірно звернено увагу на те, що ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, за п.14 ч.3 ст.18 цього Закону виконавець має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

За ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Щодо реєстрації неповнолітнііх дітей за вищезазначеною адресою, то ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки і піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Таким чином, ця норма встановлює необхідність отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування для здійснення будь-яких угод з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Отже, законодавством закріплено виключно лише за органами опіки та піклування і службами у справах дітей право на надання дозволів на вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, яким володіє чи користується дитина.

Крім того, згідно з пунктом 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Згідно з підпунктом 4 абзацу 3 пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом з такими документами (в електронній або паперовий формі): у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Отже, реалізація нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти, здійснюється в тому числі на підставі судового рішення.

Порядком реалізації арештованого майна визначено, що підставою для примусової реалізації майна боржника, право користування яким мають діти, окрім дозволу органу опіки і піклування є також відповідне рішення суду.

Така умова, зокрема, визначена в п.67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 та ч.2, 4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст.ст.48, 50, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» в разі відсутності в боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дана правова норма Конституції України кореспондується до ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Проте, за п.28 розділу VІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року за №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за №489/20802, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону.

Згідно з п.67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 року дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Проте, колегія суддів вважає, що службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації правомірно було відмовлено приватному виконавцю в наданні дозволу на реалізацію майна боржника.

За п.7 ч.5 ст.177 СК України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За вимогами ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки крім боржника у квартирі зареєстровані неповнолітні діти, то дозвіл на примусову реалізацію вищевказаної квартири призведе до порушення їх здорового та нормального зростання, а примусова реалізація квартири може призвести до погіршення рівня їх життя, достатнього для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, що є неприпустимим, з огляду на дотримання прав дитини, які їй гарантуються державою та міжнародним співтовариством.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. та залишення без змін ухвали Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Наталії Олегівни залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року про відмову в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Уманець Наталії Олегівни про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, за виконавчим листом залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2022 року.

Головуючий:

Судді: