КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/7768/21 Головуючий у 1 інстанції: Петришин Н.М.
Провадження № 22-ц/824/9024/2022 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Верланова С.М., Матвієнко Ю.О.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Добриня Ярослава Олексійовича, який діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автокредит Плюс» про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та стягнення коштів. Зазначив, що 26 грудня 2019 року ним було підписано заяву АРКІ87060 про приєднання до публічного договору фінансового лізингу з ТОВ «Автокредит Плюс», згідно якого йому передано автомобіль AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску. На виконання умов договору ним було сплачено аванс у розмірі 40 800 грн. та наступні платежі на загальну суму 147 793,07 грн. В період дії карантину, а саме в грудні 2020 року та в березні 2021 року з причин відсутності заробітку в той період він не міг сплачувати щомісячну суму. 24.12.2020 року він сплатив 4 600 грн. та 22.03.2021 3 800 грн. 07.05.2021 року ТОВ «Автокредит Плюс» вилучило вищевказаний автомобіль та склало акт приймання-передачі предмету лізингу. До того ж менеджер ТОВ «Автокредит Плюс» сказав, що він має сплатити штраф у сумі 9 000 грн., який сплачений ним 14.05.2021 року. Разом з тим, договір фінансового лізингу був укладений з ТОВ «Автокредит Плюс» у простій письмовій формі, а чинне на той час законодавство передбачало нотаріальне посвідчення такого договору. ОСОБА_1 просив визнати недійсною заяву про приєднання до публічного договору №АРКІ87060 від 26.12.2019 року, визнати недійсним публічний договорі фінансового лізингу №АРКІ87060, та стягнути із ТОВ «Автокредит плюс» 156 793, 07 грн. та судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Застосовано наслідки нікчемності правочину - договору фінансового лізингу №АРК087060, укладеного 26 грудня 2019 року між ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 суму платежів, сплачених на виконання нікчемного правочину, в розмірі 156 793,07 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» 2 270 грн. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Автокредит Плюс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що договір укладений із ОСОБА_1 фінансового лізингу підлягав нотаріальному посвідченню. До договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися тільки норми параграфу 1 глави 58 ЦК України, а не інших параграфів цієї глави. З урахуванням того, що ст. 799 ЦК України розташована у параграфі 5 глави 58 ЦК України, вона не може бути застосована до інших видів найму, в тому числі й договору лізингу. Суд першої інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 910/2240/19. Звертає увагу на те, що 13 червня 2021 року набув чинності новий Закон «Про фінансовий лізинг» №1201-ІХ, в якому вже відсутній обов`язок посвідчувати договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи.

В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до публічного договору АРКІ87060, відповідно до якої виявив бажання приєднатися до публічного договору фінансового лізингу на умовах, визначених договором про надання фінансового лізингу. За даним договором ТОВ «Автокредит Плюс» зобов`язалося передати ОСОБА_1 в лізинг автомобіль AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску. У додатку №2 до договору визначено, що, лізингоодержувач вносить аванс 40 800 грн. та щомісячно сплачує 5 270 грн. з відшкодуванням витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору.

07 травня 2021 року ТОВ «Автокредит Плюс» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про подію «Дефолт» та склало акт-приймання передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» «100002677, на підставі якого вилучило у ОСОБА_1 вказаний автомобіль.

Відповідно до наданих виписок з особистого рахунку у період з 20 січня 2020 року до 20 травня 2021 року на виконання умов договору щодо одержання в користування предмету лізингу ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Автокредит плюс» 147 793,07 грн. та 9000,00 грн. штрафу, а всього 156 793,07 грн.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Суд застосував наслідки нікчемності правочину договору фінансового лізингу №АРК087060, укладеного 26 грудня 2019 року між ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_1 , а також стягнув з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 суму платежів, сплачених на виконання нікчемного правочину в розмірі 156 793,07 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суд першої інстанції.

Правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України, Законами України «Про фінансовий лізинг» та «Про захист прав споживачів».

За частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 («Лізинг») глави 58 («Найм (оренда»)) ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи аналіз норм чинного цивільного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору та правила статті 628 ЦК України.

За імперативними положеннями статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відтак, відповідно до вимог вказаних норм договір фінансового лізингу у вигляді заяви про приєднання до публічного договору від 26 грудня 2019 року між ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_1 , предметом якого було визначено транспортний засіб AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, підлягав нотаріальному посвідченню.

Згідно із статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

З урахуванням того, що договір фінансового лізингу у вигляді заяви про приєднання до публічного договору від 20 грудня 2018 року укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що він є нікчемним, не створює будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю, та стягнув з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 суму платежів, сплачених на виконання нікчемного правочину, в розмірі 156 793,07 грн.

Висновки суду першої інстанції відповідають висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 03 червня 2022 року в справі № 466/3430/20, від 08 грудня 2021 року в справі № 201/270/19, від 21 березня 2019 року у справі № 148/159/17, від 22 липня 2019 року у справі № 728/150/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 175/3297/16, від 18 березня 2020 року у справі № 175/3322/16.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на безпідставне застосування до спірних відносин положень ст. 799 ЦК України та на неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 910/2240/19. Судом першої інстанції було правильно застосовано положення вказаної норми. Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №910/2240/19 обставини, встановлені судами в цій справі, відрізняються від обставин, встановлених у справі, на судове рішення в якій посилався заявник. Зокрема, у постанові суду касаційної інстанції, на яку заявник посилається як на неоднакове застосування норм матеріального права, договір фінансового лізингу укладений між двома юридичними особами та його предметом є нерухоме майно. Натомість у справі, яка переглядається, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, укладений за участю фізичної особи, а тому відповідно до частини другої статті 799 ЦК України він є таким, що підлягає нотаріальному посвідченню.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на положення Закону України «Про фінансовий лізинг» №1201-ІХ, оскільки даний Закон прийнятий 04 лютого 2021 року та набув чинності лише 13 червня 2021 року, тоді як договір фінансового лізингу у вигляді заяви про приєднання до публічного договору підписаний ОСОБА_1 20 грудня 2018 року. Відтак, вказаний Закон на оспорюваний договір не поширюється.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Добриня Ярослава Олексійовича, який діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Верланов С.М.

Матвієнко Ю.О.