Справа № 442/5280/22
Провадження № 2/442/1148/2022
УХВАЛА

Іменем України

01 вересня 2022 року Дрогобицький міськрайонним суд Львівської області у складі головуючого судді Нагірної О.Б., за участю секретаря судового засідання Михавко І.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача , в якому просить Позивач звернувся з позовом до відповідачів, в якому просить: визнати протиправним та скасувати підпункт 1.2 пункту 1 рішення XIII сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради №641 від 23.09.2021 року «Про відмову у наданні дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» яким відмовлено ОСОБА_1 , прож. м. Дрогобич, в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 600 кв. м. у кварталі індивідуальної забудови на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.(не укладено договір пайової участі по об`єкту «Будівництво інженерно - транспортної інфраструктури будинків котеджного типу на АДРЕСА_1 » з комунальним підприємством «Управління капітального будівництва» Дрогобицької міської ради, відповідно до вимог Положенню про порядок виділення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у відведеному кварталі забудови відповідно до Детального плану території в районі вулиці парковій у місті Дрогобичі, затвердженому рішенням сесії Дрогобицької міської ради від 03.10.2017 №871); визнати протиправним та скасувати підпункт 1.2. пункту 1 рішення XIII сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради № 594 від 09.09.2021 року «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 » яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , прож. м. Дрогобич, на земельну ділянку орієнтовною площею 600 кв. м. у кварталі індивідуальної забудови на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (діл. № 55); визнати протиправним та скасувати підпункту 1.2 п.1 рішення XX сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради № 1032 від 10.02.2022 р. «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у власність земельних ділянок на АДРЕСА_1 » яким передану у власність ОСОБА_2 , прож. м. Дрогобич, земельну ділянку площею 600 кв. м. у кварталі індивідуальної забудови на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:015:0130, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (ділянка № НОМЕР_1 ); скасувати рішення державного реєстратора Онишків Іванни Іванівни, Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області про державну реєстрацію прав права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку (кадастровий номер: :01:015:0130) та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 63498011 від 16 лютого 2022 року за номером запису про право власності: 46739216, вчиненого 14 лютого 2022 року; зобов`язати Дрогобицьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у кварталі індивідуальної забудови на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 600 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (ділянка № НОМЕР_1 ).

01.09.2022 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, ОСОБА_2 , що містяться в картотеці реєстраційного обліку.

Ухвалою від 31.08.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін 28.09.2022. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Разом із позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позовні вимоги, шляхом накладення арешту на земельну ділянку № :01:015:0130 площею 0,06 та, яка розташована на АДРЕСА_1 (ділянка № НОМЕР_1 ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020) та заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження, продажу, дарування, передачі в оренду, проведення будівельних робіт на земельній ділянці та інші дії, що у майбутньому можуть унеможливити виконання рішення суду, розташованій на АДРЕСА_1 , площею 0,06 га, кадастровий номер :01:015:0130 (ц.п. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) до набрання законної сили рішення суду в даній справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що, право власності на земельну ділянку, розташовану на АДРЕСА_1 , площею 0,06 га, кадастровий номер :01:015:0130 (ц.п. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) зареєстровано за ОСОБА_2 . У випадку не забезпечення позову ОСОБА_2 в будь який час зможе відчужити земельну ділянку поки триває судовий процес.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи у їх відсутність.

Вивчивши вимоги заявника, викладені у заяві, матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22.12.2006, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. А згідно з п. 4 цієї постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, цивільно-процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати та обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення та його обґрунтування, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Крім того, суд при розгляді заяви про забезпечення позову повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення або утруднення його виконання без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Таким чином суд приходить до висновку, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності обставин, які б свідчили про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Саме лише звернення до суду із позовом не є безумовною підставою вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим його виконання.

Таким чином, суд вважає заяву про забезпечення позову необґрунтованою, з огляду на що у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

постановив:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала не оскаржується та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Нагірна О.Б.