П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/10215/21

Провадження № 22-ц/4815/939/22

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Харечко С.П.

Рішення суду першої інстанції (вступна і резолютивна частини)

ухвалено у м. Рівне Рівненської області

о 09 год. 10 хв. 06 травня 2022 року

Повний текст рішення складено: 13 травня 2022 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 ;

представники учасників справи:

позивача адвокат Штогрін Вікторія Святославівна;

відповідача адвокат Затинний Сергій Сергійович;

за участі: позивача і представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Штогрін Вікторії Святославівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 ; про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, де просила суд усунути відповідача від права спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мотивуючи вимоги, вказувалося, що вона та спадкодавець перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, про що 19 січня 2021 року вчинено відповідний актовий запис №І43 та видано свідоцтво про його смерть. Посилалася на те, що після смерті чоловіка відкрилася спадщина за законом на належне йому майно. До складу спадкового майна входять: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (спільна сумісна власність подружжя); земельна ділянка, площею 0,397 га, кадастровий номер :01:070:0651, у АДРЕСА_1 (спільна сумісна власність подружжя), земельна ділянка, площею 0,0574 га, кадастровий номер :01:070:0609 (особиста приватна власність спадкодавця).

Оскільки спадкодавцем заповіт складено не було, тому вважає, що спадкування повинно відбуватися за законом. Після відкриття спадщини до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Хомутовського B.C. Кадяном І.О., який є сином ОСОБА_4 , було подано заяву про прийняття спадщини.

Між тим, наполягає, що відповідач повинен бути усунутий від спадкування на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України з таких міркувань. Спадкодавець був літньою, тяжко хворою особою, останнім часом перебував в безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду, оскільки в нього було діагностовано рак щитоподібної залози Pt3pN1М0 с/п тиреоїдектомії 1995 року з множинними рецидивами (№6) с/п, хірургічне лікування відбувалося впродовж 1996-2020 років. Вказувала, що дана хвороба була діагностована у спадкодавця у 1995 році. У 2009 році внаслідок тяжкості перебігу даного захворювання, йому було встановлено III групу інвалідності, що стверджується довідкою МСЕК №145914. З 22 січня 2013 року спадкодавець перебував на пенсії, інших доходів, окрім пенсійного забезпечення, не мав. На лікування було витрачено значну суму грошових коштів особисто позивача та спільні кошти, що були заощаджені подружжям. У 2018 році відбулося загострення хвороби, у зв`язку з чим було проведено низку операцій, що підтверджуються виписними епікризами та протоколами дослідження після операцій. Так, 05 грудня 2018 року було проведено хірургічне втручання з видалення двох лімфовузлів передньої поверхні шиї, що підтверджується епікризом Рівненської обласної клінічної лікарні, 22 січня 2019 року - видалення пухлино-подібного утвору шиї, про що стверджується епікризом Рівненської обласної клінічної лікарні. 08 травня 2019 року проведена операція з видалення МТС л/в шиї, 8 цервікотомія по Кохеру, що видно з виписного епікризу із медичної карти №1592 стаціонарного хворого хірургічного відділення від 13.05.2019. 21 жовтня 2020 року було проведено паліативне, декомпресійне видалення мтс- вузлів верхнього середостіння, рецервікотомія, неповнаверхня стернотомія, що вбачається із виписного епікризу із медичної карти №1728 стаціонарного хірургічного відділення Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті №3. Покликається на те, що за весь період лікування відповідач жодного разу не надавав матеріальної допомоги спадкодавцю, не відвідував його та не цікавився станом здоров`я хворого батька, хоча перед початком операції позивач за проханням спадкодавця телефонувала до ОСОБА_2 та попросила приїхати в лікарню та відвідати батька. Однак дане прохання залишено без уваги та без пояснень причин відмови. Низка оперативних втручань та постійне медикаментозне лікування не дали позитивного результату і на початку 2020 року стан спадкодавця погіршився настільки, що він не міг самостійно себе обслуговувати, забезпечити умови свого життя, фактично перебував у безпорадному стані. У зв`язку з відсутністю матеріальної та фізичної допомоги саме з боку відповідача як сина ОСОБА_4 позивач була вимушена самостійно збирати кошти на ліки та достатнє харчування. Вона ж була змушена працювати неповний робочий день, брати безоплатні відпустки, постійно відлучатися з місця роботи, щоб забезпечити належний догляд за спадкодавцем, а пізніше внаслідок цього й взагалі звільнилась з роботи. Вважає, що вона самостійно, без допомоги інших родичів, яких просила про фізичну та матеріальну допомогу, здійснювала догляд за ОСОБА_4 , домовлялася за лікування, самостійно доставляла в медичні заклади, придбавала медичні препарати, викликала лікарів додому. Після смерті спадкодавця за власні кошти займалась організацією його поховання, уклала договори про організацію та проведення поховання, організувала поминки після поховання. Натомість відповідач жодної участі в організації поховання спадкодавця не брав, допомогу позивачу не пропонував та уникав будь-якого спілкування із нею.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 вересня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_3 і залучено її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні вимог до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 ; про усунення від спадкування за законом.

У поданій через свого представника адвоката Штогрін В.С. апеляційній скарзі ОСОБА_5 покликалася на незаконність та необґрунтованість судового рішення, що полягало у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про помилковість урахування пояснень третьої особи, оскільки ОСОБА_3 є особою похилого віку, її вік складає 87 років, вона не розуміла і не усвідомлювала суті справи, в судовому засіданні не розуміла, де знаходиться, а тому не могла в повній мірі реалізувати свої права при вирішенні спору.

Щодо показань свідків про відсутність безпорадного стану спадкодавця, то вважала, що вони є голослівними, не підтвердженими доказами, ґрунтуються на особистій неприязні до позивача. Більше того, їм не було відомо про обставини справи. Так само не погоджувалася і зі свідченнями про достатньо хороший фінансовий стан сім`ї спадкодавця, адже житловий будинок придбано на позичені подружжям грошові кошти, а для лікування ОСОБА_4 заявник також позичала гроші, отримувала в рахунок авансу заробітну плату. Дохід, який отримував спадкодавець при купівлі-продажу автомобілів, не міг повністю забезпечити побутові матеріальні потреби подружжя і не міг покрити повністю необхідні затрати на лікування. Ці обставини підтвердили ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_2 не відвідував свого батька, хоча йому було відомо про стан його здоров`я.

Отже, суд хибно оцінив наявні докази у справі, надавши перевагу запереченням відповідача проти позову.

Також заявник звертала увагу на неправильність висновку суду про те, що наявна медична документація у справі та показання свідків не вказують на те, що спадкодавець знаходився у безпорадному стані. Так, під час останньої хірургічної операції для видалення ракової пухлини була проведена торатокомія, що полягає у розкритті плевральної порожнини через грудну стінку. Після цього ОСОБА_4 не міг рухати кінцівками, самостійно себе обслуговувати, а тому потребував постійної цілодобової допомоги, яку йому надавала ОСОБА_1 . Тобто з огляду на обставини спірних відносин та з урахуванням відповідних правових позицій, що викладені у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №712/4709/15-ц, від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц, від 17 липня 2019 року у справі №676/5086/15-ц вважала, що ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані. Наявність такого стану у спадкодавця підтвердила у судовому засіданні як свідок і медсестра, що допомагала доглядати за хворим.

Суд попередньої інстанції не взяв до уваги надані позивачем докази, а саме копії заяв до органів поліції, витяги з єдиного державного реєстру судового розслідування та витяг з реєстру судової влади. Цей факт призвів до неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Крім іншого, до позивача неодноразово застосовувалися заходи психологічного тиску ОСОБА_2 та усієї його родини, що також було предметом перевірки компетентних органів. Цією обставиною судом також було знехтувано.

З огляду на це вважала, що судом хибно не було застосовано норми ст. 51 Конституції України, ст. 202 СК України, ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ч. 5 ст. 1224 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини.

З наведених міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про усунення відповідача від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових та фактичних підстав для задоволення вимог позивача, оскільки ОСОБА_1 не було надано об`єктивних і переконливих доказів про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, потребував тривалого догляду та допомоги саме від відповідача, а він свідомо ухилявся від надання такої допомоги ОСОБА_4 у зв`язку із його безпорадним станом. Тобто позивачем не доведено наявності сукупності обставин, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, а саме ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, що потребував її від ОСОБА_2 і який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, які можуть бути підставою для усунення від права на спадкування.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

З матеріалів справи видно, що у ОСОБА_4 було діагностовано рак щитоподібної залози Pt3pN1М10 с/п тиреоїдектомії 1995р. з множинними рецидивами (№6) с/п, хірургічне лікування відбувалося впродовж 1996-2020 років. Prol. morbi Rec са. компресія трахеї, загроза асфіксії, дисфагія ІІ кл. гр. II, що підтверджується епікризом із медичної карти №1728 стаціонарного хворого хірургічного відділення від 27.10.2020 року.

У 2009 році внаслідок тяжкості даного захворювання, спадкодавцю була встановлена ІІІ група інвалідності, про що стверджено довідкою МСЕК №145914.

У 2018 році відбулося загострення цієї хвороби, внаслідок чого було проведено низку операцій, що підтверджуються виданими епікризами та протоколами дослідження після операцій. Так, 05 грудня 2018 р. проведено хірургічне втручання з видалення двох лімфовузлів передньої поверхні шиї, що вбачається з епікризу Рівненської обласної клінічної лікарні.

22 січня 2019 року - видалення пухлино-подібного утвору шиї, що підтверджується епікризом Рівненської обласної клінічної лікарні.

08 травня 2019 року проведена операція з видалення МТС л/в шиї, 8 цервікотомія по Кохеру, про що свідчить виписний епікриз із медичної карти №1592 стаціонарного хворого хірургічного відділення від 13.05.2019 року.

21 жовтня 2020 року проведено паліативне, декомпресійне видалення мтс - вузлів верхнього середостіння, рецервікотомія, неповна верхня стернотомія, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти №1728 стаціонарного хірургічного відділення Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті №3.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 помер, про що 19 січня 2021 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зроблено відповідний актовий запис №143 та видано свідоцтво про смерть.

Спадкоємцями першої черги за законом після відкриття спадщини в зв`язку зі смертю ОСОБА_4 є сторони у справі.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не оспорюється і склад спадкового майна, куди входять:

-житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (спільна сумісна власність подружжя);?

-земельна ділянка, площею 0,397 га, кадастровий номер :01:070:0651, за адресою: АДРЕСА_1 (спільна сумісна власність подружжя).

-земельна ділянка, площею 0,0574 га, кадастровий номер :01:070:0609 (особиста приватна власність спадкодавця).

Вважаючи, що відповідач, який є сином спадкодавця від попереднього шлюбу, ухилявся від надання допомоги ОСОБА_4 , який через тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, у травні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано залишив вимоги ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно із cт.ст. 1216, 1217, 1218, ч. 5 ст. 1224 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17 (провадження № 61-12894св20), вбачається, що у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом попередньої інстанції, перевіреною та оціненою сукупністю доказів у справі, в т.ч. документальними даними і показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , не підтверджено тих обставин, що ОСОБА_4 внаслідок діагностованої хвороби дійсно знаходився у безпомічному, безпорадному стані. Він був самодостатнім, заможним чоловіком, близько спілкувався з відповідачем, вони разом займалися діяльністю з купівлі-продажу автомобілів, а матеріальне становище спадкодавця було значно краще за майнове забезпечення ОСОБА_2 . Більше того, свідок ОСОБА_17 , під наглядом якого здійснювалося лікування ОСОБА_4 , стверджував, що хворий перебував в окремій палаті, а допомоги позивача було достатньо для догляду за ним.

При цьому відсутні і докази про те, що спадкодавець як батько звертався до ОСОБА_2 як єдиного сина за відповідною допомогою з огляду на хворобу і самостійно не міг забезпечити умови свого життя, а відповідач умисно ухилявся від надання такої допомоги.

Тобто внаслідок відсутності належних і допустимих доказів правильним є висновок про недоведеність того, що ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані, потребував тривалого догляду та допомоги саме від ОСОБА_2 , тоді як відповідач умисно ухилявся від надання такої допомоги спадкодавцю у зв`язку із його безпорадним станом.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, то з ними погодитися неможливо через їх необґрунтованість та суперечність висновкам суду.

Не заслуговують на увагу і аргументи автора апеляційної скарги про помилковість тверджень суду щодо відсутності безпорадного стану у ОСОБА_4 , адже на підставі наданих доказів з`ясовано, що спадкодавець не перебував у такому стані і не потребував необхідної саме від відповідача допомоги.

Спростовуються правильністю висновків суду і доводи представника позивача про незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню при вирішенні спірних правовідносин.

Не можна погодитися і з посиланнями заявника на недодержання судом норм процесуального права.

Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, представник ОСОБА_1 адвокат Штогрін В.С. не надала, а апеляційним судом здобуто не було.

Інші аргументи апеляційної скарги колегія суддів також вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Тому в разі задоволення вимог позивача суб`єктивні цивільні права відповідача очевидно порушувалися б, що суперечить меті цивільного судочинства.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Штогрін Вікторії Святославівни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 30.08.2022

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук