ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4979/22 Справа № 186/93/22 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р..

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 травня 2022 року, яке постановлено суддею Янжула С.А. в місті Першотравнськ, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,-

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (стягнення втраченої вигоди).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Першотравенського міського суду від 28 лютого 2019 року з відповідача на користь ОСОБА_3 стягнуто 30 000 гривень боргу, 352,40 гривень судового збору та 65,42 гривень компенсації за відрив від звичайних занять. Судове рішення ухвалене на підставі розписки відповідача від 28 квітня 2016 року, в якій зазначена сума коштів, отриманих відповідачем від ОСОБА_3 в розмірі 30 000 гривень.

Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання вказаного рішення суду з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 .

Як зазначив Дніпровський апеляційний суд в постанові від 15 січня 2021 року в справі №186/2021/19, відповідно п.п.2.3 договору про заміну кредитора (відступлення права вимоги) від 15 листопада 2021 року визначено, що після підписання договору про заміну кредитора (відступлення права вимоги), за переданим правом вимоги новий кредитор набуває всі права та обов`язки кредитора, позивача, відповідно до норм ЦК України та ЦПК України, що також підтверджує передачу всього обсягу прав та обов`язків стягувача ОСОБА_3 новому стягувачу - ОСОБА_1 .

На день звернення з даним позовом до суду, рішення Першотравенського міського суду від 28 лютого 2019 року №186/1658/18, яким стягнуто з відповідача 30 417,82 грн; постанова від 15 січня 2021 року, додаткова постанова від 05 серпня 2021 року Дніпровського апеляційного суду №186/2021/19, якими стягнуто 11 204,20 грн, а також рішення Першотравенського міського суду від 06 квітня 2021 року №186/1690/20, яким стягнуто 1014,17 грн, у примусовому порядку виконані.

Позивач вважає, що тривалим користуванням чужими грошима відповідачем йому завдано матеріальну шкоду (упущену вигоду), відповідно ст.22 та ч.1 ст.1166 ЦК України, оскільки відповідач не повертала грошові кошти в добровільному порядку, незважаючи на неодноразові звернення щодо добровільного повернення коштів.

Згідно розрахунку позивача, за період з травня 2016 року по вересень 2020 року, розмір шкоди становить 26 291,14 гривень (51 643,54-25352,40 гривень). Виходячи із засад виваженості та розумності позивач вважає за доцільне зменшити суму (упущену вигоду), яка підлягає стягненню за рішенням суду, до 25 000 гривень.

Заочним рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (стягнення втраченої вигоди) - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що несвоєчасним поверненням боргу йому спричинена матеріальна шкода ( упущена вигода), оскільки позивач міг би покласти грошові кошти на депозитний рахун6ок до банку, купить облігапції банку, надати грошові кошти у позику і отримати матеріальну вигоду.

Крім того, суд першої інстанції не повідомив позивача належним чином про час та дату судового засідання.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності позивача, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів вручення позивачу судових повісток про призначення справи до розгляду, зокрема на 06 травня 2022 року, що не відповідає вимогам ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Наявність заяви позивача від 22.03.2022 року про розгляд даної справи за його відсутності не звільняє суд від обов`язку повідомити сторони про час та місце розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності позивача, якого належним чином не повідомлено про розгляд справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.

Як вбачається із матерілів справи, відповідно до розписки від 28 квітня 2016 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 30 000 гривень у рахунок купівлі будинку по АДРЕСА_1 .

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 30 000,00 гривень, судовий збір в розмірі 352,40 гривень та на користь ОСОБА_1 компенсацію за відрив від звичайних занять в сумі 65,42 гривень.( а.с. 11-12).

04 квітня 2019 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист №186/1658/18, який ОСОБА_3 було передано для примусового виконання до Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

17 квітня 2019 року державним виконавцем Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №58899975 з виконання виконавчого листа №186/1658/18, виданого 04 квітня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 65,42 гривень., яке було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням 28 вересня 2020 року, згідно постанови державного виконавця Першотравенського ДВС Бухтіярової Є.В.

19 листопада 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про заміну кредитора (відступлення права вимоги), згідно якого ОСОБА_3 (кредитор) передала ОСОБА_1 (новому кредитору) право вимоги на одержання від ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 30 352,40 гривень, стягнутих рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у справі №186/1658/18.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року змінено стягувача ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП №58900372, щодо примусового виконання виконавчого листа №186/1658/18, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області 04 квітня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 30 352,40 гривень, на правонаступника - ОСОБА_1

21 січня 2020 року в.о. начальника Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, відповідно до якої було змінено сторону у виконавчому провадженні ВП №58900372 з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 .

Згідно довідки Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби №15625 від 01 жовтня 2020 року з ОСОБА_2 по виконавчому провадженню №58900372, яке відкрито 17 квітня 2019 року по виконанню виконавчого листа №186/1658/18 від 04 квітня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 30 352,40 гривень, стягнуто з ОСОБА_2 та перераховано на користь ОСОБА_1 : 5 000 гривень платіжне доручення №6568 від 29 серпня 2019 року; 25 352,40 гривень платіжне доручення №7378 від 28 вересня 2020 року. Залишок боргу станом на 01 жовтня 2020 року складає - 0,00 гривень.

23 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат (інфляційне збільшення), 3% річних та процентів за користування грошима.

Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат (інфляційного збільшення), 3% річних та процентів за користування грошима за період з травня 2016 року по листопад 2019 року, включно, відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2021 року заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат (інфляційне збільшення), 3% річних та процентів за користування чужими грошима задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10 000,00 гривень та судові витрати у розмірі 1 204,07 гривень.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/1690/20 від 06 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та процентів за користування грошима були задоволені частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2019 року по 28 вересня 2020 року, включно, суму інфляційних втрат в розмірі 381,27 гривень, три проценти річних за сумою боргу в розмірі 632,90 гривень, а всього стягнуто 1 014,17 гривень; стягнуто витрати по сплаті судового збору в сумі 71,05 гривень; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Станом на день звернення до суду з даним позовом, зазначені судові рішення виконані у примусовому порядку в повному обсязі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що несвоєчасним поверненням грошових коштів йому спричинена матеріальна шкода ( упущена вигода).

Колегія суддів вважає, що зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16, Верховним Судом у постанові № №608/532/17 від 11 вересня 2019 року.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що несвоєчасним поверненням грошових коштів йому завдано матеріальну шкоду та ним понесені збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально ним отримані.

Крім того, колегія суддів зауважує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. (ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі судових рішень, отримав від відповідача суму боргу, інфляційні втрати та проценти за користування грошима.

Доводи апеляційної скарги про те, що несвоєчасним поверненням боргу позивачу спричинена матеріальна шкода ( упущена вигода), оскільки позивач міг би покласти грошові кошти на депозитний рахун6ок до банку, купить облігації банку, надати грошові кошти у позику і отримати матеріальну вигоду, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду- скасуванню, як прийняте з порушенням норм процесуального права та постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 травня 2022 року, скасувати та прийняти нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди ( стягнення втраченої вигоди) залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повний текст постанови складений 02 вересня 2022 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко