ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/3473/22

провадження № 22-ц/4809/969/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бойко Зої Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2022 року у складі судді Шевченко І. М. і

В С Т А Н О В И В :

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив:

-визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер :51:000:0054, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку, площею 0,1954 га, кадастровий номер :51:000:0053, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства; квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль AUDI A6 легковий седан-В, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; автомобіль BMW X3 легковий, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль AUDI A6 легковий седан-В, 2011 року випуску; Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер :51:000:0054, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1954 га, кадастровий номер :51:000:0053, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства; Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль BMW X3 легковий, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер :51:000:0054, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1954 га, кадастровий номер :51:000:0053, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства; Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

-припинити право власності ОСОБА_1 на на автомобіль BMW X3 легковий, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ;

-припинити право власності ОСОБА_2 на автомобіль AUDI A6 легковий седан-В, 2011 року випуску;

-судові витрати стягнути з відповідача.

Позовна заява мотивована тим, що починаючи з січня 2011 року сторони почали спільно проживати разом, вести спільне господарство, з цього часу були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати та купували майно в інтересах сім`ї.

01 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

За час спільно проживання за сіпльні кошти сторонами було придбано дві земельні ділянки, квартиру та два автомобіля, право власності на які за спільною згодою було зареєстровано на відповідача.

Крім того, в квартирі, де сторони спільно проживали, ними за спільні кошти було проведено капітальний ремонт.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем пред`явлено позов про розподіл майна подружжя, основна частина якого, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а на вказану територію поширюється юрисдикція Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 30 ЦПК України, якою встановлена виключна підсудність, вважав, що дана справа не підсудна Ленінському районному суду м. Кіровограда.

В апеляційній скарзі адвокат Бойко З. С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2022 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з матеріалів справи вбачається, що спір виник, зокрема, з приводу нерухомого майна, яке позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати за кожним із сторін право власності на частину нерухомого майна.

Суд першої інстанції, застосовуючи ч. 1 ст. 30 ЦПК України, не врахував вартість спірного майна, а лише взяв до уваги місцезнаходження основної частини майна.

Так, серед усіх об`єктів нерухомості, що є предметом позовних вимог, найвищу ринкову вартість в розмірі 872 943,01 грн має квартира АДРЕСА_1 , а тому за правилами виключної підсудності справа підлягає розгляду Ленінським районним судом м. Кіровограда.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті 9 частини першої статті 353 цього Кодексу, а саме ухвала про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Передаючи справу за підсудністю на розгляд до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пред`явлено позов про розподіл майна подружжя, основна частина якого, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а тому дана справа не підсудна Ленінському районному суду м. Кіровограда.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Разом з тим, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

При цьому підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення зазначеного спору.

Суд відкриває провадження у справі за правилами, встановленими у статті 187 ЦПК України.

Параграфом 3 глави 2 розділу І ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) справи.

Відповідно до загального правила частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно зі спеціальним правилом, викладеним у частині першій статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою..

Отже, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, законом встановлено виключну підсудність.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

За положеннями частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) зокрема належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Правовий стан нерухомості ґрунтується на необхідності забезпечення особливого стану цих речей, стійкість правовідносин з їх обігу задля чого застосовується окрема реєстрація прав на нерухоме майно та нотаріальна форма правочинів щодо нерухомості.

З метою реалізації забезпечення сталості правовідносин щодо нерухомого майна приймалось декілька законодавчих актів і один з останніх є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частина перша статті 5 цього Закону більш детально визначає перелік об`єктів, розташованих на земельних ділянках, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Отже, квартира є об`єктом, який відноситься до нерухомого майна, а тому є об`єктом підвищеного законодавчого захисту (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 646/8916/17 (провадження № 61-43962св18)).

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , позивач просив:

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер :51:000:0054, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку, площею 0,1954 га, кадастровий номер :51:000:0053, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства; квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль AUDI A6 легковий седан-В, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; автомобіль BMW X3 легковий, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль AUDI A6 легковий седан-В, 2011 року випуску; Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер :51:000:0054, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1954 га, кадастровий номер :51:000:0053, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства; Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль BMW X3 легковий, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер :51:000:0054, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1954 га, кадастровий номер :51:000:0053, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства; Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

- припинити право власності ОСОБА_1 на на автомобіль BMW X3 легковий, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ;

- припинити право власності ОСОБА_2 на автомобіль AUDI A6 легковий седан-В, 2011 року випуску (а. с. 1-4).

З аналізу змісту позовних вимог вбачається, що спір виник з приводу нерухомого та рухомого майна, а відтак, відповідно до вимог частини першої статті 30 ЦПК України, враховуючи конкуренцію правил підсудності, за правилами виключної підсудності справа має розглядатися за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна, вартість якого є найвищою.

Предметом спору, серед іншого, є три об`єкти нерухомого майна, а саме квартира та дві земельні ділянки.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 було надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 07 липня 2022 року № 201-03933064, яка підтверджуює, що вартість квартири АДРЕСА_1 становить 872 943 грн 01 коп (а. с. 12).

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 07 липня 2022 року № 201-03933016 варість земельної ділянки площею 1 954 кв. м. з кадастровим номером :51:000:0053 становить 657 833 грн 57 коп (а. с. 13).

Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 07 липня 2022 року № 201-03932986 підтверджується, що вартість земельної ділянки площею 2 500 кв. м. з кадастровим номером :51:000:0054 становить 111 771 грн 15 коп (а. с. 15).

Враховуючи те, що серед усіх об`єктів нерухомості, які є предметом позову ОСОБА_1 , найвищу ринкову вартість має квартира, яка розташована по АДРЕСА_1 , що відповідно до адміністративно-територіального поділу районів по м. Кропивницькому розташована у Подільському (Ленінському) районі, суд приходить до висновку про те, що даний позов підсудний Ленінському районному суду м. Кіровограда.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (частина перша статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Суд першої інстанції внаслідок неправильного тлумачення ч. 1 ст. 30 ЦПК України дійшов помилкового висновку про те, що справа не належить до його територіальної підсудності, як наслідок, його висновки не відповідають верховенству права як одній із основних засад цивільного судочинства та нормам цивільного процесуального закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, вона підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бойко Зої Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України..

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник