провадження №: 2-з/752/353/22
У Х В А Л А

Іменем України

19.08.2022 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

Разом з цим позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою, в якій просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок за номером АДРЕСА_1 , який належить Продавцям (по 1/2 частці кожному) на підставі рішення третейського суду, від 06.07.20008 року та ухвали Ленінського районного суду м. Луганська від 29.10.2007 року, право власності продавців зареєстроване у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації права власності на об`єкти нерухомого майна» 03.2008 року у реєстровій книзі 417-242, за реєстрованим №44373; земельна ділянка площею 00477 га, кадастровий номер :72:266:0027, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Продавцям (по 1/2 частці кожному) на підставі державного акту ЯД №916935, виданого 27.04.2007 року Київською міською радою, що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( РНОКПП: НОМЕР_2 ) по 1/2 частці кожному..

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що 10 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Н.І., за зареєстрованим номером 1238. Відповідно до умов попереднього договору сторони зобов`язувалися у строк до 25 січня 2022 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) житлового будинку та земельної ділянки за номером АДРЕСА_1 на умовах і в порядку, встановлених Попереднім договором. Відповідно до п3 попереднього договору Позивач передав відповідача аванс в сумі 270 300 грн. 00 коп., що еквівалентно 10 000 доларів США, який мав бути врахований при здійсненні розрахунку при укладені основного договору, як частина коштів, що сплачена попередньо за Об`єкти купівлі продажу. В свою чергу Основний договір не був укладений сторонами у погоджений строк. Також зазначив, що з дня коли Основний договір купівлі продажу мав бути укладений до моменту направлення відповідачам претензії від 04.05.20222 року пройшло більше трьох місяців. Крім того, після надсилання претензії від 04.05.2022 року відповідачам, відповіді так і отримано не було, а з 13 травня 2022 року (термін повернення авансу) сплило уже майже два місяці. В той же час, з власних джерел йому відомо, що відповідачі знаходяться за кордоном, а приміщення яке було об`єктом попереднього договору здається в оренду. Враховуючи той факт, що на теперішній час на території України введено воєнний стан, ведуться бойові дії, тому вважає, що відповідачі найближчим часом не планують повернення до України , а тому виконання рішення суду про стягнення коштів з відповідачів стане неможливим, окрім як через реалізацію майна, яке ще не відчужене відповідачами.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підстави вимог своєї заяви, вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, №9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У відповідності до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Про необхідність досягнення справедливого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд встановив, що між сторонами існує спір стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на суму сплаченого авансу за попереднім договором від 10.12.2021 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Н.І., за реєстровим номером 1238, у розмірі 182 500 грн., що еквівалентно 5000 доларів США та стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на суму сплаченого авансу за попереднім договором від 10.12.2021 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Азаровою Н.І., за реєстровим номером 1238, у розмірі 182 500 грн., що еквівалентно 5000 доларів США.

Враховуючи, предмет позову, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, так як позивача не доведено, а судом не встановлено підстав для заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії всім суб`єктам державної реєстрації прав, оскільки заявлені вимоги є неспівмірними заходами забезпечення з огляду на зміст заявлених вимог (заявлені немайнові вимоги), а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Подана заява про забезпечення позову не містить доказів про існування обставин, які унеможливлять виконання рішення суду, у разі невжиття, вказаного в заяві виду забезпечення позову, зокрема, заява не містить обґрунтування ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій направлених на відчуження майна.

В заяві не зазначені обставини та докази, які б стверджували про те, що застосування вказаного заходу забезпечення позову не призведе до дисбалансу прав сторін по справі.

Враховуючи вищевикладене, предмет позову, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, а також викладені у заяві доводи позивача ОСОБА_1 та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку із цим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149, 150 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.Ю. Мазур