РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Каліщука А.А.

за участю секретаря Павлович Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Володимир цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території,

встановив:

Заявник звернулась із заявоюпро встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в Луганській області в смт. Новопсков у неї народилась донька ОСОБА_2 . Зазначене місце народження дитини є тимчасово окупованою територією України, а тому вона не може отримати свідоцтво про народження дитини у відділі реєстрації актів цивільного стану.

Встановлення факту народження їй необхідно для отримання свідоцтва про народження та подальшого оформлення законрдонного паспорта на дитину.

Просить встановити факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Луганській області, смт. Новопсков. Мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України. Батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України.

В судове засідання заявник не з`явилась, подала до суду письмову заяву, у якій просить заяву розглядати у її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просить заяву задоволити.

Представник заінтересованої особи Володимир-Волинського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить заяву розглядати відсутності представника відділу, не заперечує щодо задоволення заяви..

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява є підставною і підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 встановлено, що 23.11.2019 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_4 , дружини - ОСОБА_5 .

Із медичного свідоцтва про народження №30 вбачається, що від вказаного шлюбу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в Луганській області, смт. Новопсков, народила доньку.

Оскільки зазначене місце народження дитини є тимчасово окупованою територією України, а тому заявник не може отримати свідоцтво пронародження дитини у відділі реєстрації актів цивільного стану.

Встановлення факту народження дитини має юридичне значення для заявника, оскільки необхідно для отримання документа про народження дитини за нормами законодавства України, оскільки дитина народилася від батьків, які є громадянами України, а тому, відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України» вона є громадянкою України.

У відповідності до ч. 1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті77,78 ЦПК України).

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другоїстатті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Статтями 9, 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Оцінюючи свідоцтво про народження, видане органом, який діє поза межамиКонституціїта законодавства України та не визнається на території України, суд виходить з того, що народження фізичної особи громадянина України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи громадянина України.

Положеннями ст.3, ст.8, ст.9 Конституції Українивизначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Разом з тим, при вирішення питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, згідно з висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема,«Loizidouv.Turkey», «Cyprusv.Turkey»),а також Молдови та Росії (зокрема,«Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Othersv.MoldovaandRussia»),ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії(Namibia case), ),ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки документів про народження фізичної особи громадянина України, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки можливості збору доказів народження особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану`народження фізичної особи підлягає державній реєстрації.

Частиною 1 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану`передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Пунктами 13Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, заяви про встановлення факту народження особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події народження. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про народження особи у певний час і за певних обставин.

З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви про встановлення факту народження дитини оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику реалізувати питання виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав як її, так і народженої особи, які за своєю суттю є подіями та діями, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і не припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах держаної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Рішення підлягає негайному виконанню відповідно до ч.4 ст. 317, п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, п.8 ч.1 ст.315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Луганській області, смт. Новопсков. Мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України. Батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук