22.08.2022 Єдиний унікальний номер 205/5698/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/5698/2021
Номер провадження: 2/205/1854/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він, ОСОБА_1 , познайомився з ОСОБА_2 (далі Відповідач) восени 2017 року, і з того часу у них були неодноразові стосунки інтимного характеру від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3 . Однак, відповідач на той час перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , тому в свідоцтві про народження дитини ОСОБА_5 записала свого чоловіка ОСОБА_4 .

Далі позивач зазначає, що після народження дитини, він зателефонував ОСОБА_4 , та повідомив його про те, що біологічним батьком вказаної дитини є саме він, позивач по справі. Внаслідок чого, ОСОБА_4 , подав до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов про оспорювання батьківства і рішенням суду від 25.11.2020 року було встановлено, що останній не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з вищевикладеним, позивач вважає, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому звертається до суду та просить суд визнати його, ОСОБА_1 , батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на ті обставини, що позивач вчиняв відносно неї насильницькі дії та психологічний тиск, крім того, пропустив строк позовної давності щодо звернення до суду з вищевказаним позовом.

У свою чергу позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що він не чинив жодних фізичних, насильницьких та психологічних дій, про які відповідач зазначила у своєму відзиві. Крім того, позивач бажав створити із відповідачем сім`ю. Щодо строку пропуску позовної давності, то позивач стверджує, що він дізнався про те, що він можливо є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 лише після встановлення судовим рішенням від 25.11.2020 року фактів, які були підтверджені в судовому засіданні, тому річний строк ним до суду з вищевказаним позовом не пропущений.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, позов задовольнити.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, та просили відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Після оголошення перерви, відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд вказує, що не дивлячись на введення в державі Україна воєнного стану через збройну агресію російської федерації, Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, на день розгляду даної справи, функціонує у штатному режимі, і відповідач (її представник) мали можливість надіслати будь-яку заяву з процесуальних питань (у тому числі про відкладення судового засідання, участь у судовому засідання в режими відеоконференції), в тому числі, на електронну адресу суду. Однак будь-яких заяв чи клопотань від таких учасників справи до суду не надходило.

Суд також із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Суд, враховуючи ту обставину, що всі сторони надали свої пояснення по суті спору, всім учасникам справи були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, і враховуючи ту обставину, що раніше суд неодноразово відкладав судові засідання через заяви сторін та їх представників, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи. У зв`язку із чим суд вважає за необхідне завершити розгляд справи по суті та ухвалити відповідне рішення за відсутності відповідача по справі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 13.10.2021 року клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової молекулярно генетичної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, було задоволено та призначена судова молекулярно генетична експертиза.

На виконання такої ухвали до суду надійшло повідомлення начальника КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово медичної експертизи» ДОР щодо повернення ухвали про призначення судової молекулярно генетичної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, у зв`язку з тим, що клопотання судового експерта не задоволено, а саме: неявка ОСОБА_2 разом із дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до експертної установи КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської області ради (49027, м. Дніпро, Соборна площа, 14) для відібрання генетичного матеріалу.

Ухвалою суду від 04.04.2022 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2021 року про призначення судової молекулярно генетичної експертизи в межах розгляду цивільної справи № 205/5698/2021 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, було скасовано та відновлено провадження по даній цивільній справі.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , і в актовому записі про народження № 522 від 24.05.2019 року, зробленому Чечелівським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, батьком дитини було записано ОСОБА_6 , відповідно до ч.1 ст.122 СК України, матір`ю - ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, а сторонами визнана та обставина, що на момент зачаття та народження вказаної дитини ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 .

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2020 року вирішено виключити відомості про ОСОБА_4 , як батька дитини ОСОБА_3 , з актового запису про народження № 522 від 24.05.2019 року та відомості про батька записати за заявою матері дитини ОСОБА_2 , відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Таким чином, позивач позбавлений можливості пред`явити позов про визнання батьківствадо ОСОБА_4 , оскільки відомості щодо останнього було виключені з актового запису про народження дитини № 522 від 24.05.2019 року.

Оскільки позивач вважає себе батьком вказаної дитини, а відповідач не визнає вказаних вимог з огляду на сплив давності за такими вимогами, тому суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вказує, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Суд вказує, що 19.03.2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «М. Т. проти України» («M.T. v. Ukraine», заява № 950/17) (далі також - Рішення), у якому звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany», заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)

За загальним правилом саме висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

В даному випадку у справі призначалась судово-генетична експертиза для встановлення біологічного батьківства позивача, проте відповідач разом з дитиною не з`являлися для забору біологічних зразків для проведення судово-генетичної експертизи, що унеможливило її проведення і це свідчить про їх ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Нез`явлення відповідача разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи фактично розцінюється судом як ухилення від участі в проведенні експертних дій, та свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оспорювання батьківства.

При цьому судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідача разом із дитиною у її проведенні.

За загальним правилом, у разі, коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

У зв`язку із чим, суд розцінивши таку поведінку відповідача як ухилення від участі в проведенні експертних дій, доходить висновку про наявність підстав для констатації того факту, що саме позивач є біологічним батьком дитини.

Однак, в даному випадку вказана дитина була народжена відповідачем, яка в момент зачаття такої дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Суд вказує з цього приводу, що правовідносини про встановлення батьківства щодо дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, регулюються положеннями статті 129 СК України, у той час як норми статті 128 СК України регулюють правовідносини щодо встановлення батьківства при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Оскільки ОСОБА_2 в момент зачаття та народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 то правовідносини щодо встановлення батьківства дитини регулюються положеннями саме статті 129 СК України.

Згідно зі статтею 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта та п`ята статті 267 ЦК України).

Для правильного застосування частини другої статті 129 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про своє батьківство, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про своє батьківство.

В даному випадку стороною відповідача заявлено заяву про застосування до даних спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Крім того, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц.

Крім того, сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №509/3589/16-ц (провадження №61-16895св18).

В даному випадку, суд доходить висновку про те, що право позивача є дійсно порушеним, і судом встановлено достатньо підстав для визнання його батьківства щодо ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом із цим матеріали справи, зокрема зміст листування сторін за допомогою електронних засобів комунікації між сторонами за період 2018-2019 року, який сторонами не оспорювався та визнавався під час розгляду даної справи, фотознімки позивача разом із вагітною матір`ю дитини, та самою новонародженою дитиною у різні періоди її життя, свідчить про те що позивач з моментів вагітності матері дитини та народження такої дитини вже позиціонував себе саме як біологічний батько дитини. А відтак, враховуючи перебування на той час відповідача у шлюбі, мав об`єктивну можливість вважати своє право щодо батьківства порушеним.

Однак із вказаним позовом позивач звернувся до суду лише 07.07.2021 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності, що встановлений законодавством для даного виду спірних правовідносин. При цьому будь-яких конкретних правових та беззаперечних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску, передбаченого ч. 2 ст. 129 СК України річного строку позовної давності, та об`єктивну неможливість звернутись до суду із даним позовом сторона позивача суду не надала і судом таких доказів не здобуто.

За таких обставин суд вимушений, не дивлячись на обґрунтованість позовних вимог, відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем річного строку позовної давності для пред`явлення вимог про визнання батьківства.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 121, 126, 129 СК України, ст.261 ЦК України ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 77, 81-83, 128, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання батьківства - відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати у вигляді судового збору віднести на рахунок позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан