Спр. № 621/2366/21
Пр. № 2/621/70/22
РІШЕННЯ

іменем України

28 липня 2022 року м. Зміїв Зміївський районний суд Харківської області у складі:

в складі: судді - Бібіка О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сосницької К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат з оплати житлово-комунальних послуг,

встановив:

05.08.2021 до суду звернулася ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 з наступними вимогами: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 6309,37 грн.

На обґрунтування позову зазначила про те, що з 20.08.2015 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 25.08.2020 нею отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 2/3 часток у праві власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Інша 1/3 частка квартири належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.06.1999 Зміївським виробничим управлінням житлово - комунального господарства. Однак, відповідач належним чином не виконує обов`язки по утриманню майна, не сплачує комунальні платежі. Між позивачкою та відповідачами будь-яких договорів щодо користування квартирою, зокрема, з приводу оплати комунальних послуг, не укладалось та домовленості не досягнуто.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.08.2021 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення смс-повідомлення, яке згідно довідки про доставку смс, отримано ним 01.07.2022 о 09 год 23 хв. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надходило.

Представник відповідача Оберкович Г.В. у звяві від 28.07.2022 просила розгляд справи відкласти у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання.

Згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача є адвокатом, отже обізнана із вказанами приписами процесуального закону та положеннями ст. 212 ЦПК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Враховуючи, що представником відповідача у заяві про відкладення розгляду справи від 28.07.2022 не зазначено поважність причин, з яких вона не має можливості прибути у судове засідання, доказів цьому не надано, з метою недопущення порушення розгляду справи у розумні строки, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що 20.08.2012 зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції (а.с. 10)

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 25.08.2020 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 805, спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 є ОСОБА_1 . Спадщина складається з 1/3 частки в праві власності на двокімнтатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,5 м кв, житловою площею 26,3 м кв. Вказані 2/3 частки в праві власності на квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Зміївським виробничим управлінням житлово - комунального господарства 09.06.1999, зареєстрованого Зміївським МДПП 09 .06.1999 за р. № 15-1400 належить: 1/3 частка - ОСОБА_4 , 1/3 частка - ОСОБА_5 , дружині спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого був її чоловік ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Право власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру підлягає державній реєстрації. Спадкова справа № 4/2020 (а.с. 11-13)

З довідки № 49 від 18.01.2022, виданої головним спеціалістом відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 116)

Згідно листа в.о генерального директора ПАТ "Харківенергозбут", за адресою: АДРЕСА_2 між ПрАТ "Харківенергозбут" та ОСОБА_1 договір про постачання електричної енергії не укладався, особовий рахунок № НОМЕР_2 відкрито на іншу особу (а.с. 61)

З листа директора ТОВ "Харківгаз збут" № 617-кв-10494-0821 від 11.08.2021 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 особовий рахунок відкрито на іншу особу, а не ОСОБА_1 (а.с. 62)

З листа в.о. директора АТ "Харківгаз" № 610-Кв-0821 вбачається, що договір розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_2 укладений з ОСОБА_4 (а.с. 63)

З розрахунку за послуги з централізованого водопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_3 вбачається, що за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 та з 01.01.2021 по 31.07.2021 за послуги з водопостачання та водовідведення нараховано до сплати 1117,05 грн сплачено 786,25 грн; за вивезення твердих побутових відходів нараховано до сплати 427,79 грн сплачено 375,14 грн (а.с. 51-54)

З розрахунку за послуги розподілу прирдного газу АТ "Харківгаз" по особовому рахунку № НОМЕР_4 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.07.2021 вбачається, що за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 за розподіл природного газу нараховано і сплачено 1530,00 грн, за період з 01.01.2021 по 31.07.2021 нараховано 5375,44 грн, сплачено 3145,48 грн, розмір заборгованості складає 459,91 грн (а.с. 77-78)

З розрахунку за послуги з газопостачання від 25.11.2021 за вих. № 3993-1121, наданого ТОВ "Харківгаз збут" за період 01.01.2020 по 31.07.2021 нараховано 15676,56 грн та сплачено 16948,03 грн (а.с. 79-80)

З довідки, наданої 08.12.2021 ПрАТ "Харківенергозбут", вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_2 сплачено 4412,88 грн (а.с.92-95)

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У положенні статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Надані позивачкою квитанції про здійснення нею оплати за отримані комунальні послуги свідчать про сплату нею за послуги за період з 2020-2021 р.р. (а.с. 14-40).

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 63 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Вказані норми встановлюють правові наслідки виконання солідарного обов`язку одним із боржників. Такий боржник набуває права на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці ( інше може бути встановлено договором або законом) за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

При реалізації боржником, який виконав солідарний обов`язок, права на зворотну вимогу відбувається трансформація (перетворення) зобов`язання, а саме основне солідарне зобов`язання перетворюється на регрес не часткове, а боржник, який виконав солідарний обов`язок за основним зобов`язанням, набуває статусу кредитора по відношенню до інших боржників за регресним зобов`язанням.

Таким чином, чинне законодавство визначає обов`язок для співвласника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла, у зв`язку з цим, інші співвласники, які належним чином сплачують комунальні послуги як за себе, так і за іншого співвласника, вправі вимагати через суд стягнення в порядку регресу частину понесених витрат з недобросовісного співвласника.

За таких обставин, суд вважає що вимоги позивачки про компенсацію частини сплачених нею житлово-комунальних послуг підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою устатті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Частиною восьмоюстатті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатіву справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (такий правовивй висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.04.2021 у справі № 154/704/20)

Натомість, матеріали справи містять лише ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, у зв`язку з чим суд дійшов висвноку про відмову у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 81, 89, 141, 258, 263, 265, 268, 273, 274 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення витрат з оплати житлово - комунальних послуг - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , витрати з оплати житлово - комунальних полуг у розмірі 6309 (шість тисяч триста дев`ять) грн 37 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.08.2022.

Суддя: