БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/455/22
Провадження № 2/497/304/22
31.08.2022 року м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря - Деревенського І.Ю.,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Городненська сільська рада Болградського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що він позивач ОСОБА_1 , є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 03.11.2003 року. Хоча свідоцтво він отримав у 2003 року в цьому будинку він жив все своє життя. В цьому будинку народився його син ОСОБА_3 , який в 1999 році одружився. Його дружина ОСОБА_2 також жила та була зареєстрована з ними. 01 жовтня 2018 року шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Болградського районного суду. Колишня невістка задовго до розлучення жила за іншою адресою в Овідіопольському районі Одеської області, але не знялася з реєстрації в його будинку. Позивач звертався до відповідача з проханням знятися з реєстрації, тому що він не може скористатися правом на субсидію, але вона відмовилася це зробити.
Відтак, відповідач ОСОБА_2 залишається зареєстрованою в будинку до теперішнього часу. У добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, тому на думку позивача, своїми діями відповідач порушує його права як власника домоволодіння.
Ухвалою суду від 25.03.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 09:00 годину 14.04.2022 року (а.с.20), про що повідомлено сторони (а.с.21,22,23).
В судове засідання 14.04.2022 року відповідач ОСОБА_2 не прибула, через неналежне повідомлення про час, дату та місце проведення підготовчого засідання, тому підготовче засідання відкладено на 09:00 годину 16.05.2022 року (а.с.33), відповідача ОСОБА_2 окрім надіслання поштової кореспонденції повідомлено про дату підготовчого засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.36) та телефонограмою (а.с.40).
Підготовче засідання 16.05.2022 року відбулося без участі сторін, при цьому поштове повідомлення про вручення відповідачу судової повістки-виклику не надійшло, тому підготовче засідання по справі було відкладено на 09:00 годину 29.06.2022 року (а.с.49), відповідача ОСОБА_2 окрім надіслання поштової кореспонденції повідомлено про дату підготовчого засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.53) та телефонограмою (а.с.52).
В підготовче засідання 29.06.2022 року сторони не прибули:
- позивачем подано заяву про підтримання позовних вимог, та розгляд справи у його відсутність (а.с.30),
- відповідач, будучи неодноразово сповіщеною належним чином (а.с.36, 43-44, 52, 53, 55-57) до суду не з`явилася, будь-яких заяв, клопотань, заперечень чи письмового відзиву на спростування доводів позивача, до суду не надсилала;
- третя особа також не прибула, за підписом старости с.Дмитрівка Городненської сільської ради Болградського району Одеської області Кюлафли П.А. надіслала на електронну адресу суду лист про відсутність заперечень щодо позовних вимог, та розгляд справи у відсутність представника (а.с.42, 54).
Ухвалою суду від 29.06.2022 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 10:00 годину 19.07.2022 року (а.с.60).
В судове засідання 19.07.2022 року відповідач не прибула, хоча суд повідомляв відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.61, 62, 63)/
Ухвалою суду від 19.07.2022 року було відкладено судовий розгляд на 09:00 годину 31.08.2022 року (а.с.73), про що сповіщено усіх сторін по даній справі (а.с.74).
В судове засідання 31.08.2022 року:
- позивач не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.81).
- відповідач ОСОБА_2 до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася згідно вимог чинного законодавства за останньою відомою суду адресою, яка є її місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , а також за адресою фактичного проживання повідомленою телефонним зв`язком самою відповідачкою: АДРЕСА_2 (а.с.61). Даний поштовий лист був отриманий відповідачкою 09.08.2022 року (а.с.80)
Крім того, суд повідомляв відповідача неодноразово в телефонному режимі на її номер телефону: НОМЕР_1 (а.с.52, 63).
- третя особа в котре надіслала заяву про відсутність заперечень щодо позовних вимог, та розгляд справи у відсутність представника (а.с.64, 65).
Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).
Таким чином, суд направляв повідомлення про виклик до суду на 14.04.2022 року (а.с.21), на 16.05.2022 року (а.с.34), на 29.06.2022 року (а.с.50), на 19.07.2022 року (а.с.61) однак усі поштові листи повернулися до суду без вручення, з відміткою листоноші, що зазначений адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.38-39, 43-44, 46-47, 56-57).
Тоді як судову повістку виклик на 31.08.2022 року та ухвалу суду, відповідач отримала особисто (а.с.80).
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про … про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.8 п.4).
Більш того, відповідач неодноразово була сповіщена в телефонному режимі (а.с.40, 52, 63).
Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідача до суду не надходило.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України (а.с.30, 81).
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст.14 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі:
- свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.11.2003 року на підставі рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 28 серпня 2003 року за №19 (а.с.8).
З довідки Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 24.01.2022 року за № 82 слідує, що ОСОБА_4 , 1980 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає за цією адресою (а.с.11).
Аналогічна довідка була надана Кубейською сільською радою Болградського району Одеської області за №230 від 15.03.2022 року (а.с.17), Городненською сільською радою Болградського району Одеської області від 25.03.2022 року №114 (а.с.19).
Згідно відповіді на запит суду, наданої Відділом адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, відповідач « ОСОБА_5 » (російською мовою зазначено), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до теперішнього часу значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.76).
15 липня 2022 року Городненською сільською радою Болградського району Одеської області надано довідку за №284 про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 з 01.11.1998 року. Згідно погосподарської книги №9 не проживає за місцем реєстрації з 04.05.2000 року (а.с.78).
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 03.10.1979 року, в графі відомості про батьків зазначено: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (а.с.31). Вказане свідчить про те, що сином позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в Дмитрівській сільській раді Болградського району Одеської області 09.05.1999 року, актовий запис №08 (а.с.25-26).
На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 01.10.2018 року (справа №497/949/18, провадження №2/497/526/18) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 - розірвано. Рішення набрало законної сили 01.11.2018 року (а.с.10).
Таким чином відповідач по справі ОСОБА_8 є колишньою дружиною ОСОБА_3 , сина позивача по справі.
Положеннями ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу.
За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Так, судовим розглядом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з дозволу власника будинку була зареєстрована в будинку, як дружина ОСОБА_3 (сина власника будинку) але з 2000 року в цьому будинку не проживає (а.с.78).
Також 01.10.2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було розірвано на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області у справі № 497/949/18 (а.с.10). Рішення набрало законної сили 01.11.2018 року.
Тому жодних прав на користування цим домоволодінням у неї тривалий час не має. Майна відповідача в цьому будинку немає. Поштова кореспонденція надіслана відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , нею не отримується за цією адресою (а.с.38-39), а фактично отримує свекор ОСОБА_1 (а.с.58, 71), тобто позивач по справі, власник домоволодіння.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї (чи колишнього члена сім`ї) без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Позивачем доведено той факт, що відповідач ОСОБА_8 вибула на інше постійне місце проживання в с. Лиманське Овідіопольського району Одеської області. Тобто відповідач свідомо обрала інше місце постійного проживання.
Зважаючи на той факт, що на час розгляду справи, власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є позивач по справі, який у свою чергу жодних цивільно-правових угод з приводу найму спірного будинку відповідачкою, яка з 2000 року в зазначеному домоволодінні не проживає - не укладав, право на користування у відповідача не виникало, а реєстрація останньої у належному позивачу будинку створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном.
З огляду на викладене, суд переконався про наявність підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про що може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим визнати ОСОБА_8 такою, що втратила право користування житловим приміщенням житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Городненська сільська рада Болградського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в домоволодінні, належному ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Городненську сільську раду Болградського району Одеської області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: __________ С.В.Кодінцева