печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.,

секретар судового засідання Музика В.П.,

справа №757/10833/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації 1/2 частини вартості майна,-

представник позивача - адвокат Шипіка А.В.

відповідач - ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, у якому просить визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби - автомобілі GEELY FE-1, 2012 року випуску, FORD TRANSIT 80, 1989 року випуску, MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, та стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину вартості вказаного майна.

В обґрунтування позову зазначено, що 11.10.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис №1417.

Під час знаходження у шлюбі сім?я ОСОБА_3 володіла наступними транспортними засобами GEELY FE-1, 2012 року випуску, FORD TRANSIT 80, 1989 року випуску, MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, які були продані за період із 2016-2019 роки.

Зазначає, що позивач не надавала згоди відповідачу на продаж автомобілів GEELY FE-1, 2012 року випуску, FORD TRANSIT 80, 1989 року випуску, MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску. Кошти, які були отримані від їх продажу, було витрачено виключно на потреби відповідача, в інтересах сім?ї відповідач їх не використовував.

Оскільки, вказане майно було набуте в шлюбі позивача із відповідачем, то воно є спільною сумісною власністю подружжя, що стало підставою для звернення до суду із позовом.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17.03.2020 року позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

03.07.2020 року надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05.08.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.

Встановлено строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право направити: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. Встановлено строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право для пред`явлення зустрічного позову. Встановлено третій особі строк на подання пояснень щодо позову, у яких викласти свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення позову, протягом 10 днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження.

21.10.2020 року надійшов відзив відповідача, у якому просить відмовити у задоволенні позову з наведених в ньому підстав.

Зокрема, у відзиві зазначено, що автомобіль марки GEELY FE-1, 2012 року випуску, був куплений ОСОБА_2 в кредит, згідно кредитного договору №К3Т0АХ від 07.05.2012 року, разом з тим 1/2 вартості автомобіля була сплачена до укладення шлюбу із ОСОБА_1 , а, отже, він не може бути спільною сумісною власність подружжя. Що стосується автомобіля FORD TRANSIT 80, 1989 року випуску, то він був куплений за кошти, отримані від продажу автомобіля GEELY FE-1, 2012 року випуску, для здійснення підприємницької діяльності, який згодом було теж продано, та частину коштів витрачено на купівлю автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску.

Зазначає, що всі рішення щодо купівлі чи продажу транспортних засобів приймались ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_1 , та виключно в інтересах сім?ї.

22.01.2021 року у підготовчому судовому засіданні представник позивача - адвокат Шепіка А. В. заявив клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22.01.2021 року клопотання задоволено та витребувано в Українському бюро кредитних історій інформацію про отримані та погашені кредити ОСОБА_2 із зазначенням періоду отримання кредиту, суми отримання кредиту та погашення, з урахуванням пені та штрафів; в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві відомості із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суму виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період з 2013 року по сьогодні; в Регіональному сервісному центрі МВС в м. Києві інформацію та документи, які б підтверджували факт відчуження автомобілів GEELY FE-1, 2012 року випуску, FORD TRANSIT 80, 1989 року випуску, MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, ОСОБА_2 із зазначенням інформації про підставу відчуження майна, його вартості та даних про нового власника.

23.03.2021 року через канцелярію суду від Українського бюро кредитних історій надійшов кредитний звіт громадянина ОСОБА_2

06.04.2021 року на виконання ухвали від 22.01.2021 року від ГУ ДПС у м. Києві Державної податкової служби України надійшли відомості із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суму виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2013 року по 4 квартал 2020 року.

19.04.2021 року від Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві надійшла інформація щодо відчуження автомобілів GEELY FE-1, 2012 року випуску, FORD TRANSIT 80, 1989 року випуску, MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Шипіка А.В. надав пояснення, вимоги позовної заяви підтримав частково, просив визнати автомобіль MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості вказаного автомобіля, а саме від 236 251, 00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 надав пояснення, визнав позов в частині стягнення 1/4 вартості автомобіля MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, 11.10.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, актовий запис №1417, про що Відділом дрежавної реєстрації актів цивільного стану Шевченкіського управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.10.2013 року (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01.09.2015 року (а.с. 12), та дочка - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 16.05.2017 року (а.с.13).

Як зазначає позивач та підтверджено у судовому засіданні, за час перебування у шлюбі сім`я ОСОБА_3 володіла наступними транспортними засобами: автомобіль марки GEELY FE-1, 2012 року випуску, автомобіль марки FORD TRANSIT 80, 1989 року випуску, автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску.

10.08.2016 року за ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль марки GEELY FE-1, 2012 року випуску (а.с.15-16, 149).

Даний автомобіль був придбаний ОСОБА_2 на підставі договіру фінансового лізингу №K3T0AX від 07.05.2012 року (а.с.61). Укладення договору підтверджується кредитним звітом ОСОБА_2 від Українського бюро кредитних історій (а.с.129-137).

31.05.2012 року спеціфікацією та актом приймання-передачі до договору фінансового лізингу №K3T0AX від 07.05.2012 року ОСОБА_2 було передано автомобіль марки GEELY EMGRAND FE-1, 2012 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 125 750, 00 грн, разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.62).

Згідно виписки про договору фінансового лізингу №K3T0AX від 07.05.2012 року виплата за вказаний автомобіль здійснювалась у період із 15.05.2012 року по 20.07.2016 року (а.с. 64-72), дата закриття договору 21.07.2016 року (а.с.73).

16.08.2016 року автомобіль марки GEELY FE-1, 2012 року випуску, було знято із реєстрації, а 06.09.2016 року перереєстровано на нового власника (а.с.15-16).

25.10.2016 року за ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль марки FORD TRANSIT 80, 1989 року випуску (а.с.15-16, 150).

16.03.2017 року автомобіль марки FORD TRANSIT 80, 1989 року випуску, було знято із реєстрації, а 23.03.2017 року перереєстровано на нового власника (а.с.15-16).

17.03.2017 року за ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску (а.с.15-16, 151).

09.08.2019 року автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, було знято із реєстрації та перереєстровано на нового власника (а.с.15-16).

Згідно Відомостей із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суму виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , за період з 1 кварталу 2013 року по 4 квартал 2020 року ОСОБА_2 отримав дохід від продажу рухомого майна у розмірі 236 251, 00 грн - у 3 кварталі 2019 року (а.с. 142-146).

Відповідач у відзиві на позов не заперечує факт придбання спірного автомобіля MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем (а.с. 58-73). Окрім цього, відповідачем частково визнано позов, а саме в частині стягнення 1/4 вартості автомобіля MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску (а.с.210-212).

Разом з цим, суд не приймає до уваги зазначені відповідачем у відзиві на позов твердження про те, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, був придбаний за кошти ОСОБА_2 , отриманим ним від продажу автомобілів марки GEELY FE-1, 2012 року випуску, марки FORD TRANSIT 80, 1989 року випуску, оскільки вказані обставини не доведені відповідачем, будь-яких яких доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний за грошові кошти ОСОБА_2 , відповідачем суду не надано.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Суд також не бере до уваги, обґрунтування відповідача, що з нього підлягає стягненню 1/4 вартості автомобіля MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, оскільки після того, як у 2019 року ОСОБА_2 покинув ОСОБА_1 та залишив їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , змушений був продати транспортний засіб MERSEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, з метою винайняття житла, оскільки вказані обставини не доведені відповідачем, а вказана квартира не є предметом позову, та учасниками справи не порушується питання щодо власності вказаного майна, та, як вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач зареєстровані у гуртожитку, який знаходится за вказаною адресою.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст.69 СК України).

Згідно ст.71 СК України, спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» №16 від 12.06.1998 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст.60 СК України вважається правильно застосованою.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Статті 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік - відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.

Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, придбане під час перебування сторін у шлюбі нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін і будь-яких доказів щодо належності цього майна лише відповідачу, на якого воно зареєстроване, суду не надано.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Позивачем надано докази того, що рухоме майно, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, тобто законні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного майна.

Також суд бере до уваги те, що відповідач визнає, що автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте не згоджується із часткою у вказаному майні. Так, відповідач зазначає, що позивач має право лише на 1/4 частину вказаного майна, проте дані обставини не доведені відповідачем та ґрунтуються лише на його припущеннях, будь-яких яких доказів на підтвердження зазанчено суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки він придбаний в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя, тому кожен із сторін має право на 1/2 частку цього автомобіля.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірний автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, було продано у 2019 році після того, як ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перестали проживати разом, а саме 09.08.2019 року за 236 251, 00 грн.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлено, що ОСОБА_2 відчужив спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя без згоди дружини та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, тому вартість цього майна враховується при поділі. Аналогічний висновок зроблено в постанові ВС України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30.06.2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Ухвалюючи рішення у справі суд застосовує до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Зважаючи на наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають зміні в частині визначення розміру компенсації частки в спільному майні подружжя - автомобіля.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно чи його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Також суд враховує висновки щодо застосування норм права, які містяться в постанові ВС від 9.12.2020 р. № 301/2231/17, постанові ВС від 18.11.2020 р. № 757/8854/14-ц, постанові ВС від 5.11.2020 р. № 534/961/16-ц, постанові ВС від 19.08.2020 р. № 316/594/18.

Виходячи з вищенаведеного, позиція Верховного Суду з приводу визначення вартості автомобіля у справах про компенсацію частини такої вартості є однозначною та незмінною - у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Разом з тим, суд бере до уваги, що автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску, було відчужено за 236 251,00 грн, що відповідає ринковій вартості вказаного майна на час розгляду справи.

У зв`язку з наведеним суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірного автомобіля в сумі 118 125,50 грн.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69-71 СК України, ст.ст. 364, 368 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації 1/2 частини вартості майна - задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) транспортний засіб - автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) 1/2 частину вартості транспортного засобу - автомобіля MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI, 2006 року випуску в сумі 118 125 грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір у сумі 840 грн 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлено 19.08.2022 року.

Суддя Г.О. Матійчук