ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2926/22Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/817/623/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Шкафаровської Д.М. та представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2022 року (ухвалене суддею Сташків Н.М., повний текст складено 19 травня 2022 року) в цивільній справі №607/2926/22 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, у якому просила визнати незаконним і скасувати наказ № 285-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення Дарії Шкафаровської» та стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати відсторонення від роботи 09 грудня 2022 року по день ухвалення рішення чи допущення до роботи. Обґрунтовуючи позов вказувала, що з 01 липня 1993 року працювала у відповідача на різних посадах. 06 грудня 2021 року її в усній формі було повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та від неї вимагали надати відомості/медичну документацію про наявність щеплення. 08 грудня 2021 року винесено оспорюваний наказ, який вона вважає таким, що суперечить вимогам Конституції України, Кодексу законів про працю України, Законам України « Про основи законодавства України про охорону здоров`я», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про захист населення від інфекційних хвороб», оскільки: відсторонення від роботи має відбуватись у порядку, визначеному не законодавством, а законом, якого в Україні не існує; при відстороненні не враховано відсутність відповідного рішення головного санітарного лікаря України про проведення обов`язкових щеплень та відсутність серед переліку обов`язкових щеплень щеплення проти COVID-19 у Календарі профілактичних щеплень в Україні; обмеження її права на працю відбулось у неконституційний спосіб, оскільки обмеження права на працю може допускатись лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану, якого в Україні не було; позивача не повідомлено про зміну істотних умов праці; відмова позивача від вакцинації не зафіксована в порядку, визначеному законом; вимога відповідача надати конфіденційну інформацію про стан її здоров`я є незаконною. З цих підстав позивач просила позов задовольнити, а також стягнути в її користь понесені судові витрати, в тому числі судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позов задоволено - визнано незаконним і скасовано наказ № 285-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 08 грудня 2021року «Про відсторонення Дарії Шкафаровської». Стягнуто з Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи в розмірі 32676 грн., з яких підлягають утриманню податки та інші обов`язкові платежі. Стягнуто з відповідача в користь позивача судовий збір і витратити на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Вважає висновок суду першої інстанції хибним та необґрунтованим, оскільки дата видання наказу (розпорядження) не є датою вчинення певної дії, якщо у самому тексті наказу вказано конкретну дату з якої виникають чи припиняються певні дії та обов`язки. Наказ №285-К виданий 08 грудня 2021 року з чітким формулюванням відсторонити від роботи з 09 грудня 2021 року, саме з дати коли наказ МОЗ України від 01 листопада 2021 року №2393 набрав чинності, оскільки роботодавець відстороняючи від роботи працівника видає наказ (розпорядження) з обов`язковим доведенням його до відома особи, яка відстороняється, не пізніше дня видання такого документу. Враховуючи, що у працівника 09 грудня 2021 року не виникає обов`язку бути присутім на робочому місці, наказ №285-К виданий 08 грудня 2021 року з метою ознайомлення працівника з даним наказом, а сам факт відсторонення від роботи є чинним з 09 грудня 2021 року.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує на те, що 06 грудня 2021 року її було повідомлено в усній формі (на словах) про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. Крім того вимагали надати відомості/медичну інформацію щодо наявності профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2. Вважає, що наказ директора про відсторонення її від роботи від 08 грудня 2021 суперечить вимогам ст.58 Конституції України, оскільки був винесений до набрання чинності Наказом МОЗ України від 01 листопада 2021 року №2393. Відтак погоджується із висновком суду першої інстанції, що наказ №2393 станом на 08 грудня 2021 року не набрав чинності, а тому не міг врегулювати трудові відносини між сторонами, не зумовлював обов`язку відповідача та не надавав йому права відсторонювати її від роботи відповідно до п.41-6 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року №1236. Крім того вважає, вакцинацію від респіраторної хвороби COVID-19 не обов`язковою для громадян України, зокрема через те, що в контексті ЗУ Про захист населення від інфекційних хвороб за епідемічними показниками повноваження на прийняття рішення про обов`язкове щеплення належить санітарному лікарю, а не МОЗ України без належної на те компетенції. Єдиним нормативно-правовим актом, який визначає перелік обов`язкових щеплень, які можуть бути введені наказом головного державного санітарного лікаря України є Календар профілактичних щеплень в Україні, а МОЗ України може встановити лише перелік професій чи виробництв в рамках Календаря профілактичних щеплень. Також вважає, що у спірному наказі відсутня мотивація щодо відмови або ухилення від вакцинації з боку позивачки. Посилається на відсутність документального підтвердження факту її відмови від проведення щеплення, оскільки відповідно до п.19 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року №595 факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюються за формою №063-2/о. Звертає увагу, що процедура відсторонення працівника від роботи у разі відмови чи ухилення у встановленому законом порядку від обов`язкових профілактичних щеплень встанолено ЗУ Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення. Відповідно до ст.30 даного Закону організації зокрема зобов`язані забезпечувати своєчасне проведення масових профілактичних щеплень та інших заходів, які з цим пов`язуються, однак відповідачем не надано жодних доказів того, які заходи, спрямовані на проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти ковіду працівників, зокрема і позивачки, були ним здійсненні, поряд з іншими.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, з мотивів викладених у ній, просив її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції. Додатково пояснив, що повідомлення в.о. керівника від 11 листопада 2021 року про необхідність щеплення ОСОБА_1 не вручалось, на нараді 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 не було, в установі працює 160 чоловік, коли і як повідомляли ОСОБА_1 про необхідність щеплення їй не відомо.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник заперечили проти апеляційної скарги, просили її відхилити з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції. ОСОБА_1 додатково пояснила, що 06 грудня 2021 року їй повідомили про щеплення, а через день про відсторонення від роботи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 285-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення Дарії Шкафаровської» відсторонено ОСОБА_2 , провідного лікаря ветеринарної медицини бактеріологічного відділу, від роботи з 09 грудня 2021 року на час відсутності профілактичного щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати; строк відсторонення встановлено до усунення причин, що його зумовили.

Підставою винесення зазначеного наказу в ньому зазначено: ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці».

11 листопада 2021 року в.о. директора Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів підписано повідомлення працівникам ТРДЛ Держпродспоживслужби «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», у якому зазначено про необхідність такого щеплення та подання у строк до 08 грудня 2021 року документа, який підтверджуватиме його наявність, або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595, у разі ненадання яких працівників буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати.

Відповідно до Протоколу № 3 наради з працівниками з приводу обов`язкової вакцинації від 29 листопада 2021 року ТРДЛ Держпродспоживслужби на нараді виступила ОСОБА_3 , яка повідомила, що працівники відділу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 категорично відмовились вакцинуватися без вагомої причини, у зв`язку з чим ухвалено провідному інспектору по роботі з персоналом ОСОБА_6 вручити повідомлення від 11 листопада 2021 року «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», де роз`яснюються наслідки, які настають при відмові від вакцинації.

Згідно з наказом № 73-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01 березня 2022 року «Про допуск до роботи» ОСОБА_2 допущено до роботи з 01 березня 2022 року.

Відповідно до довідки № 20 від 23 грудня 2021 року, виданої директором Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, заробітна плата ОСОБА_1 у жовтні 2021 року становила 11061,29 грн., у листопаді 2021 року 13891,29 грн.

Суд першої інстанції, визнаючи незаконним та скасовуючи наказ №285-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 08 грудня 2021 року Про відсторонення Шкафаровської Дарії, виходив з того, що наказ Міністерства охорони здоров`я України №2393 від 01.11.2021р., який набрав чинності 09 грудня 2021 року та який слугував підставою відсторонення позивача в оскаржуваному наказі, не міг врегульовувати трудові відносини між сторонами, не зумовлював обов`язку відповідача та не надавав йому права відстороняти ОСОБА_2 від роботи відповідно до п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», оскільки станом на день видання наказу про відсторонення, наказу МОЗ України №2393 по суті не існувало, оскільки він не набрав чинності, відповідно розширений ним перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, станом на 08.12.2021р. не діяв.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було прийнято правильне по суті рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування вказаного наказу відповідача, однак приходить до переконання про необхідність зміни його мотивувальної частини з огляду на наступне.

У пунктах «а», «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Частинами 1-3 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01листопада 2021 року №2393, який набрав чинності 09.12.2021року, затверджено зміни до Переліку № 2153 та його доповнено новими пунктами 4-6 такого змісту: «4. Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5. Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6. Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.».

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення.

Так судом було встановлено, що 11 листопада 2021 року в.о. директора Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів підписано повідомлення працівникам ТРДЛ Держпродспоживслужби «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», у якому зазначено про необхідність такого щеплення та подання у строк до 08 грудня 2021 року документа, який підтверджуватиме його наявність, або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595, у разі ненадання яких працівників буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати.

Крім того, відповідно до Протоколу № 3 наради з працівниками з приводу обов`язкової вакцинації від 29 листопада 2021 року ТРДЛ Держпродспоживслужби на нараді виступила ОСОБА_3 , яка повідомила, що працівники відділу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 категорично відмовились вакцинуватися без вагомої причини, у зв`язку з чим ухвалено провідному інспектору по роботі з персоналом С.Журавель вручити повідомлення від 11 листопада 2021 року «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», де роз`яснюються наслідки, які настають при відмові від вакцинації.

Законодавством визначено порядок проведення профілактичних щеплень, а також передбачено порядок, згідно з яким встановлюється та оформлюється документально факт відмови особи від проведення щеплення.

Статтею 5 Закону України «Про охорону здоров`я в Україні» передбачено, що державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів, зокрема, при виконанні робіт і наданні послуг, а також організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються як на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадян, так і на органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, на підприємства, установи та організації незалежно від форм власності.

Статтею 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані забезпечувати своєчасне проведення масових профілактичних щеплень, дезінфекційних, дезінсекційних, дератизаційних, інших необхідних санітарних і протиепідемічних заходів. У разі загрози виникнення або поширення особливо небезпечних і небезпечних інфекційних хвороб, масових неінфекційних захворювань (отруєнь) або радіаційних уражень відповідними головними державними санітарними лікарями на окремих територіях можуть запроваджуватися позачергові профілактичні щеплення, інші санітарні заходи відповідно до закону.

Зазначені положення Закону свідчать про те, що на відповідача, який є роботодавцем позивача, також покладено обов`язок забезпечити своєчасне проведення заходів, пов`язаних з проходженням працівниками обов`язкового профілактичного щеплення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено апеляційним розглядом відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження вчинення дій щодо забезпечення своєчасного проведення заходів, пов`язаних з проходженням позивачем ОСОБА_1 обов`язкового профілактичного щеплення, як і не було надано доказів повідомлення працівника про необхідність його здійснення з метою продовження виконання своєї професійної діяльності.

Відповідач, з урахуванням необхідності для проходження у встановленому законодавством порядку вакцинації, достатнього розумного часу, в тому числі і часу для проходження медичного огляду перед щепленням, не надав, що у свою чергу свідчить і про об`єктивну відсутність у відповідача безпосередніх доказів відмови позивача ОСОБА_1 від проходження щеплення.

Окрім цього, із самого змісту оскаржуваного наказу №285-К від 08 грудня 2021 року вбачається відсутність інформації стосовно відмови або ухилення від вакцинації ОСОБА_1 .

Колегія суддів приходить до переконання, що наказ №285-К від 08 грудня 2021 року Про відсторонення Шкафаровської Дарії підлягає скасуванню у зв`язку із тим, що відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження вчинення дій щодо забезпечення своєчасного проведення заходів, пов`язаних з проходженням позивачем ОСОБА_1 обов`язкового профілактичного щеплення та доказу повідомлення працівника про необхідність його здійснення з метою продовження виконання своєї професійної діяльності, оскільки з таким повідомленням особа повинна була б ознайомитись під підпис.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а резолютивну частину рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2022 року залишити без змін змінивши його мотивувальну частину.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2022 року залишити без змін змінивши його мотивувальну частину.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 10 серпня 2022 року.

Головуюча:

Судді: