Провадження 4-с/127/38/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницькій міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Борисюк І. Е.,

за участю: секретаря Кравчук А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ясінського Костянтина Петровича, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 зі скаргою на рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ясінського Костянтина Петровича.

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця ГУЮ у Вінницькій області Ясінським К.П. 03.08.2016 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51870859 відносно боржника ОСОБА_2 , а також постанову про накладення арешту на майно боржника. 30.01.2018 державним виконавцем виконавчий документ було повернуто стягувачу, але арешт, накладений відповідно до постанови від 12.08.2016, знято не було. В вересні 2021 року ОСОБА_3 стало відомо про наявність арешту на все належне їй нерухоме майно, накладеного Центральним відділом державної виконавчої служби м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області в межах виконавчого провадження № 51870859. Дізнавшись про порушення своїх прав, ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду із позовом про звільнення майна з-під арешту, але ухвалою суду від 03.02.2022 провадження у справі було закрито у зв`язку із відсутністю спору. Не погоджуючись із судовим рішенням першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вінницьким апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Нерозуміючи правової підстави відмови, ОСОБА_1 31.05.2022 звернулась до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із відповідними заявами. Після цього, заявниця дізналась, що при відкритті виконавчого провадження № 51870859 було допущено помилку і замість ідентифікаційного номеру боржника ОСОБА_2 , було зазначено ідентифікаційний номер ОСОБА_1 , яка є боржником по іншому виконавчому провадженню, а саме ВП № 51871093, яке було відкрито на підставі виконавчого документа, виданого за тим же судовим рішенням, як і по боржнику ОСОБА_2 . Крім того, на думку заявниці, державний виконавець у ВП № 51871093, повертаючи виконавчий документ стягувачу 28.11.2017, мав скасувати й арешти, накладені в межах цього виконавчого провадження. Заявниця вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника порушує її права.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання неправомірним рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ясінського Костянтина Петровича щодо не зняття арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 51870859 від 09.08.2016) та зобов`язання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ясінського Костянтина Петровича провести виконавчі дії по зняттю арешту з майна боржника та вилученню обтяження, накладеного у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32928777 від 14.12.2016.

Ухвалою суду від 20.07.2022 вищевказану скаргу було прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Водночас, даним судовим рішенням, зокрема, було встановлено необхідність з`ясування прийнятності скарги, зважаючи на її суперечливу аргументацію, безпосередньо в судовому засіданні, заслухавши пояснення заявниці. Також судом було запропоновано державному виконавцю та стягувачу надати суду письмові пояснення чи заперечення на скаргу і докази у строк встановлений судом.

Від державного виконавця та стягувача письмові пояснення на скаргу не надходили.

У судове засідання заявник (боржник), стягувач та державний виконавець не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Водночас від представника заявника надійшла заява про розгляд скарги у відсутність заявника та її представника із зазначенням про підтримання скарги та проханням про її задоволення. Причини неявки стягувачем та державним виконавцем не повідомлено.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявник (боржник), стягувач та державний виконавець не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Враховуючи вищевказане та положення ст. 223 і ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи у відсутність заявника (боржника), стягувача та державного виконавця (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів цивільної справи № 127/14498/15-ц вбачається, що 04.04.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору частково недійсним, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено і стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.09.2007 у розмірі 47 389, 58 доларів США, пеню в сумі 20 492, 37 гривень, а також судові витрати. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

За вищевказаним судовим рішенням 19.07.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області представнику ПАТ «УкрСиббанк» було видано виконавчі листи.

Судом встановлено, що 29.06.2016 ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданим Вінницьким міським РАЦС ГТУЮ у Вінницькій області 29.06.2016.

З повідомлень Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 118385/15.26-25/21 від 22.10.2021 вбачається, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження № 51871093 і № 51870859 з виконання виконавчих листів № 127/14498/15-ц, виданих 19.07.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області. 28.11.2017 і 30.01.2018 державним виконавцем в порядку п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу у виконавчих провадженнях № 51871093 і № 51870859, відповідно. Виконавчі провадження знищені.

Переглянувши інформацію, розміщену в АСВП, доступ до якої є публічним, судом встановлено, щов Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебували на виконанні:

1)виконавче провадження № 51871093 про стягнення заборгованості із ОСОБА_4 (стягувач - ПАТ «УкрСиббанк») та

2)виконавче провадження № 51870859 про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 (стягувач - ПАТ «УкрСиббанк»).

Стан виконавчих проваджень завершені.

Обидва вищевказані виконавчі провадження були відкритті за виконавчими документами, виданими 19.07.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 станом на 16.11.2021 вбачається наявність запису про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ясінського К.П. від 09.08.2016 у виконавчому провадженні № 51870859.

Будь-яких доказів ніж ті, що були подані разом із скаргою, суду надано не було.

Таким чином, судом встановлено, що в межах виконавчого провадження № 51870859 було накладено арешт на майно, яке належить не боржнику, яким є ОСОБА_2 у даному провадженні, а ОСОБА_3 , яка не є стороною цього виконавчого провадження.

Водночас, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця на вчинення необхідних дій направлених на виконання судового рішення, однак виключно стосовно сторін виконавчого провадження, в межах якого й вчиняються відповідні дії.

Отже, державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ясінським К.П. в межах виконавчого провадження № 51870859 безпідставно й протиправно було накладено арешт на майно ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Виходячи з приписів ч. 3 - ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, з визначених цим законом підстав. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11.12.2019 у справі № 826/12775/15, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас статтею 59 цього закону законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно.

Як встановлено в ході розгляду даної справи, заявниця, зазначаючи у своїй скарзі про протиправність дій і рішення державного виконавця, а також його бездіяльність, фактично вказує на те, що власником арештованого майна є ОСОБА_1 , а не боржник ОСОБА_2 .

Таким чином, зі скарги вбачаються вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) й виникають із цивільних правовідносин, відповідно такі вимоги мають вирішуватись судом в порядку цивільного судочинства в порядку позовного провадження.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії (накладення арешту на майно, яке не належить боржникові), рішення (постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.08.2016) й бездіяльність (не скасування арешту) держаного виконавця в межах виконавчого провадження № 51870859, не будучи його стороною.

Водночас, нормами ст. 447 ЦПК України, чітко визначено, що виключно сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Отже, оскільки ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, в межах якого нею оскаржуються дії державного виконавця, вона не наділена процесуальним оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до розділу VII ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень це окремий вид судового провадження, який передбачає й окремий процесуальний режим розгляду справи. Таким чином, зазначені вимоги заявниці мають вирішуватися в порядку позовного провадження, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень. Тому, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Водночас, зважаючи на посилання заявниці у скарзі на наявність ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2022 у справі № 127/33610/21, яка в частині була змінена ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.04.2022, суд вважає за необхідне звернути увагу заявниці на наступне.

Із вищевказаних судових рішень вбачається, що провадження у справі було закрито у зв`язку із тим, що арешт, який був предметом спору у цій справі, було накладено на майно ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні.

Водночас, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що майно, яке ОСОБА_1 вимагає звільнити з-під арешту, належить їй на праві власності і арешт на нього було накладено державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 51870859, стороною якого вона не є і ніколи не була.

З вищевказаних судових рішень не вбачається, що предметом спору був саме арешт, накладений в межах виконавчого провадження № 51870859, зважаючи на те, що мало місце й виконавче провадження № 51871093, де ОСОБА_1 дійсно була боржником.

Тому суд вважає, що постановлення судом ухвали про закриття провадження у справі № 127/33610/21 і зважаючи на встановлені в ході розгляду даної справи обставини, ухвалення судового рішення за наслідками розгляду цієї скарги, не ставлять під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 права заявника на доступ до суду та ефективний засіб юридичного захисту.

Водночас, враховуючи вищевикладене, суд наголошує, що вимоги заявниці про звільнення майна, належного їй на праві власності, з-під арешту, накладеного в межах виконавчого провадження № 51870859, мають бути розглянуті за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження, тим самим забезпечивши заявниці доступ до правосуддя і ефективний спосіб відновлення порушеного права.

При цьому, заявниці слід врахувати, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає обов`язок на суд розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (ст.ст. 12, 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, однак виключно в порядку, встановленому цим Кодексом. Стаття 16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, перелік яких не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Судом не встановлено понесення судових витрат у зв`язку з розглядом цієї скарги.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-82, 89, 229, п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 256, 258-260, 263, 353, 354, 447-452 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ясінського Костянтина Петровича.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: