Номер провадження: 22-ц/813/6759/22
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року у складі судді Бескровного Я.В.,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що відповідач 06.10.2011 підписала заяву, чим підтвердила, що зазначена заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена і згодна, що засвідчила своїм підписом. Ознайомившись з Умовами та правилами, відповідач отримала кредитну картку № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом у розмірі 5100 грн. Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 04.07.2021 виникла заборгованість в загальному розмірі 10 743,97 грн. з яких: 4 966,28 грн. заборгованість за кредитом та 5 777,69 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт послався на те, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач підписала анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, після чого отримала картку та за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснювала частково погашення заборгованості по кредитному договору, після чого знову користувалася кредитними коштами. Отже, дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Суд не перевірив розрахунок заборгованості та виписку по рахунку відповідача, який має статус первинного документу. Місцевий суд, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, не звернув увагу на те, що у даній постанові зверталася увага на можливість повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Крім того, суд не звернув увагу на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості по кредиту згідно вказаного правочину. Суд помилково вважав, що у позивача відсутнє право на стягнення простроченого кредиту, так як прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Тому сума заборгованості за поточним та простроченим тілом кредиту постійно змінюється в залежності від використання відповідачем кредитних коштів та внесення ним платежів на погашення заборгованості. У разі якщо позичальник не вносить своєчасно грошові кошти на погашення заборгованості, поточна заборгованість за тілом кредиту з спливом часу стає простроченою та обліковується у відповідній колонці розрахунку заборгованості. Тому на думку позивача суми, які він просить стягнути, належним чином обґрунтовані та підтверджені.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі рішення не відповідає.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 06.10.2011 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Вказана анкета-заява містить особисті та контактні дані, а також підпис ОСОБА_1 .

Довідкою АТ КБ «Приватбанк» стверджується, що ОСОБА_1 15.12.2013 відкрито рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 .

З довідки банку про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача вбачається, що 15.12.2013 банком був встановлений кредитний ліміт у розмірі 5100 грн. та 15.01.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

З виписки по рахунку відповідача слідує, що остання користувалася кредитними коштами, знімала готівку, розраховувалася кредитними коштами в магазинах та здійснювала часткове погашення заборгованості.

Так, доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 року у справі N 910/10254/18, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть підтверджувати факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.

Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, апеляційний суд вважає, що наданий банком розрахунок є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з випискою по рахунку відповідача свідчить про отримання останньою кредитних коштів.

Вбачається, що 01.11.2020 відповідачем було внесено на свій рахунок кошти у розмірі 95 355,77 грн на погашення заборгованості, яка згідно банківської виписки станом на 31.10.2020 становила 108 103 грн, з яких: 4 966 грн. залишок заборгованості за наданим кредитом, 101 237,71 грн. залишок заборгованості за відсотками та 1900 грн. пеня.

Вказані обставини доводять повну обізнаність відповідача про умови надання банком кредитних коштів та розмір процентної ставки за користування ними.

Станом на 04.07.2021 залишок непогашеної заборгованості відповідача становить 12 748 грн. з яких: 4 966,28 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5 777,69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та пеня у розмірі 2004,25 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 10 743,97 грн., з яких: 4 966,28 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5 777,69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідачем будь-яких заперечень щодо факту отримання нею від банку кредитної картки та користування наданим кредитом не надавалися, рахунок заборгованості не спростовано.

Судом дотримано процедуру обов"язку повідомлення учасника справи про провадження, однак поштова кореспонденція, направлена за місцем реєстрації, поверталася з позначкою "адресат відсутній за місцем проживання", що є належним сповіщенням.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову наявним у справі доказам належної оцінки не надав та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотків.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню та з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 743,97 грн., з яких: 4 966,28 грн. заборгованість за тілом кредиту та 5 777,69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість у розмірі 10 743,97 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: