Номер провадження 2/754/3522/22
Справа №754/2930/22
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Париста А.

за участі : позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що 13 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1445. Вказаний шлюб був фіктивним, тобто укладеним без наміру створення сім`ї і забуття прав та обов`язків подружжя. Відповідача вона бачила лише один раз, а саме 13.12.2018 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського району м. Києва під час укладення шлюбу. Наскільки відомо позивачу, реєстрація шлюбу з громадянкою України відповідачу необхідна була для здійснення в Україні підприємницької діяльності. Після отримання свідоцтва про шлюб відповідач одразу здійснив відшкодування понесених нею витрат разом з винагородою та пообіцяв розлучитись через три роки. Більше відповідача вона не бачила. Таким чином з моменту укладення шлюбу вони спільно не проживали, спільним побутом зв`язані не були, спільного сімейного бюджету не мали. Фактично на момент укладення шлюбу та станом на сьогодні вона проживала та проживаю за однією і тією ж адресою: АДРЕСА_1 . В даному помешканні відповідача ніколи не було. Визнання шлюбу недійсним є підставою для анулювання актового запису щодо укладання шлюбу і виданого Свідоцтва про шлюб.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Протягом підготовчого розгляду справи позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі, відповідача не суду не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року підготовче провадження у справі закрито.

Протягом судового розгляду справи позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі, відповідача не суду не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 повідомила, що вона є сестрою позивача, її чоловіка вона ніколи не бачила та не знає.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 13 грудня 2018 року було зареєстровано шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Чинний Сімейний кодекс України не містить поняття недійсності шлюбу. Разом з тим, у статті 38 вказуються підстави його недійсності, а саме ? порушення вимог, встановлених статтями 22, 24- 26 Сімейного кодексу: досягнення шлюбного віку, добровільності шлюбу (в зміст даного принципу законодавець вкладає дієздатність особи, здатність особи в момент реєстрації шлюбу усвідомлювати сповна значення своїх дій і (або) керувати ними, а також відсутність фізичного чи психічного примушування до укладення шлюбу), одношлюбності, відсутності близького кровного споріднення або споріднення, заснованого на усиновленні, взаємної обізнаності про стан здоров`я.

Таким чином, недійсність шлюбу пов`язується з порушенням умов укладення шлюбу. Причому з одного боку визнання шлюбу недійсним - це санкція за порушення сімейного законодавства, яке допускають особи, що укладають шлюб (або одна з осіб), саме при укладенні шлюбу, з іншого - це вид сімейно-правової відповідальності. Отже, недійсність шлюбу - це форма відмови держави від визнання укладеного шлюбу як юридично значущого акту.

Виходячи із правової природи підстав недійсності шлюбів передбачається адміністративний та судовий порядок визнання шлюбів недійсними. Законодавцем запропоновано виділяти абсолютно недійсні (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані у суді) шлюби.

Адміністративний порядок визнання шлюбу недійсним застосовується відповідно до статті 39 Сімейного кодексу України до випадків, коли наявні абсолютні порушення вимог, що встановлені законодавством для укладення шлюбу, а саме: одношлюбність, відсутність близького споріднення та дієздатність осіб. Шлюб, укладений з порушенням зазначених вимог є нікчемним, визнання такого шлюбу недійсним судом не вимагається, необхідно лише анулювання запису про шлюб органами державної реєстрації актів цивільного стану за заявою заінтересованої особи. В інших випадках визнання шлюбу недійсним відбувається у судовому порядку. На позов про визнання шлюбу недійсним не поширюється строк позовної давності.

Крім того, потрібно окремо виділити такий вид недійсного шлюбу як неукладений шлюб. Відповідно до 48 статті Сімейного кодексу України таким визнається шлюб, зареєстрований у відсутності нареченої і (або) нареченого. Запис про такий шлюб у органі державної реєстрації актів цивільного стану анулюється за рішенням суду за заявою заінтересованої особи.

Визнанню шлюбу недійсним в судовому порядку присвячені дві статі Сімейного кодексу України - стаття 40 та стаття 41. Перша регулює випадки, коли шлюб безальтернативно визнається недійсним за рішенням суду (шлюб, укладений без вільної згоди жінки та чоловіка та фіктивний шлюб). Друга стаття регулює випадки, коли залежно від обставин справи шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду (шлюб між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною; двоюрідними братом та сестрою, тіткою, дядьком та племінником, племінницею; шлюб з особою, яка приховала тяжку хворобу; шлюб з порушенням вимог відносно шлюбного віку).

Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Як показує судова практика, встановлення факту відсутності наміру створити сім`ю є ускладненим. Доказами фіктивності шлюбу можуть бути, наприклад, нетривале спільне проживання, приховання наміру виїхати за кордон, відмова від інтимних стосунків, підтримання інтимних відносин з іншими особами тощо. Водночас велика різниця у віці або матеріальний розрахунок, задля досягнення якого особа одружується, чи небажання мати дітей не можуть трактуватися як достатній доказ відсутності наміру створити сім`ю.

Аналіз судових справ свідчить про те, що найчастіше підставами для визнання шлюбу недійсним вказуються наступні: окреме проживання, відсутність спільно набутого майна, відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки, приховування подружніх відносин від третіх осіб, небажання народжувати спільних дітей, відкрите демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин та наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження підстав для визнання шлюбу недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 23 серпня 2022 року.

Суддя: