Постанова

Іменем України

(додаткова)

31 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 488/2444/21

провадження № 61-2618св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів:Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державне підприємство «Адміністрація морських портів України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заявудержавного підприємства «Адміністрація морських портів України» про ухвалення додаткового судового рішення.

Історія справи

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ДП «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та скасування наказів про переведення та звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня

2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано накази ДП «Адміністрація морських портів України» від 04 грудня 2020 року № 747-к про переведення ОСОБА_1 , інженера з економічної безпеки другої категорії відділу аналізу, оцінки небезпек та загроз управління економічної безпеки апарату управління, на посаду економіста першої категорії відділу тарифної політики департаменту бюджетування та тарифоутворення апарату управління з 10 грудня 2020 року на умовах строкового трудового договору на період відпустки по вагітності і пологам ОСОБА_2 , з посадовим окладом згідно із штатним розписом та

від 20 січня 2021 року № 20-к про звільнення ОСОБА_1 , економіста першої категорії відділу тарифної політики департаменту бюджетування та тарифоутворення апарату управління на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору). Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера з економічної безпеки другої категорії відділу аналізу, оцінки небезпек та загроз управління економічної безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України».

Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 січня 2021 року по 13 жовтня 2021 року у розмірі 325 877, 42 грн та 5 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь держави судові витрати в загальній сумі 5 074,77 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 лютого 2022 рокуапеляційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» залишено без задоволення. Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва

від 13 жовтня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 травня 2022 року касаційну скаргу

ДП «Адміністрація морських портів України» задоволено частково. Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу від 20 січня 2021 року № 20-к про його звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправним та скасування наказу від 20 січня

2021 року № 20-к про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року залишено без змін.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

20 липня 2022 року ДП «Адміністрація морських портів України» подало до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить вирішити питання про розподіл судових витрат, зокрема в частині зменшення розміру судового збору, який стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь держави, а також стягнення з ОСОБА_3 на користь ДП «Адміністрація морських портів України» судового збору, сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг.

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 270 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви

ДП «Адміністрація морських портів України» про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

При винесенні постанови Верховного Суду від 17 травня 2022 року, Верховним Судом не вирішено питання про розподіл судових витрат у справі.

Згідно з положеннями частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Звертаючись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_3 заявляв наступні позовні вимоги: 1) про визнання протиправним та скасування наказу ДП «Адміністрація морських портів України» від 04 грудня 2020 року № 747-к про переведення; 2) про визнання протиправним та скасування наказу ДП «Адміністрація морських портів України» від 20 січня 2021 року

№ 20-к про звільнення; 3) про поновлення на роботі; 4) про стягнення з

ДП «Адміністрація морських портів України» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У пункті 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 дійшла висновку, що спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з положеннями частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У той же час частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За наслідками касаційного перегляду справи судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу від 20 січня

2021 року № 20-к про його звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, із закриттям провадження у справі в цій частині.

Судові рішення у частині задоволення позовних вимог про скасування наказу ДП «Адміністрація морських портів України» від 04 грудня 2020 року № 747-к про переведення ОСОБА_1 , інженера з економічної безпеки другої категорії відділу аналізу, оцінки небезпек та загроз управління економічної безпеки апарату управління, на посаду економіста першої категорії відділу тарифної політики департаменту бюджетування та тарифоутворення апарату управління з 10 грудня 2020 року на умовах строкового трудового договору на період відпустки по вагітності і пологам ОСОБА_2 , а також поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді залишено без змін.

Отже за результатами розгляду цивільної справи судами встановлено, що дії ДП «Адміністрація морських портів України» з переведення позивача на іншу посаду є незаконними, позивач підлягає поновленню на попередній посаді.

Встановлені судами обставини свідчать, що трудовий спір між ОСОБА_1 та ДП «Адміністрація морських портів України» виник внаслідок неправомірних дій відповідача з переведення позивача на іншу посаду.

У частині позовних вимог про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу провадження у справі було закрито у зв`язку із тим, що ці вимоги вже були предметом розгляду суду у справі № 488/563/21.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).

Колегія суддів дійшла висновку, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, при відсутності недобросовісності у діях позивача, що свідчить про наявність підстав для покладення повністю витрат по сплаті судового збору у цій справі на ДП «Адміністрація морських портів України».

Керуючись статтями 141, 142, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Витрати по сплаті судового збору у цій справі покласти повністю на державне підприємство «Адміністрація морських портів України».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович