Провадження № 22-ц/4808/801/22
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Возняк В.М.

за участю представника апелянта адвоката Окуневича М.В., представника відповідача Гамуляк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Атаманюка Б.М. у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що згідно постанови Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2010 року зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі Івано-Франківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та нарахувати й виплачувати підвищення до пенсії починаючи з 22 травня 2008 року відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплачених сум.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року вказану постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2010 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 01.01.2007 року по 13.06.2010 року залишено без розгляду. В решті постанову залишено без змін.

Згідно ухвали Рогатинського районного суду в Івано-Франківській області від 30 липня 2012 року змінено сторону виконавчого провадження у вищезазначеній справі із померлої одержувачки пенсії ОСОБА_2 на правонаступника - її онучку ОСОБА_1 .

Однак, рішення суду щодо нарахування й виплати підвищення до пенсії як дитині війни ОСОБА_2 досі не виконано, не зважаючи на те, що вона неодноразово зверталася до управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Головного управління Пенсійного фонду України та Головного управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області з приводу забезпечення виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Вважає, що бездіяльністю органів державної влади їй завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях та переживаннях, які вона перенесла під час тривалого очікування на виконання рішення суду та виплати належних їй грошових коштів у розмірі 2643,90 грн.

На підставі викладеного, просила стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 90000 грн та понесені нею судові витрати (а.с. 2-12).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 78-83).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильну оцінку судом усіх обставин справи. Зокрема, апелянтка вказує на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, що забезпечення адекватного та достатнього відшкодування шкоди за невиконання або несвоєчасне виконання рішення суду, яке набрало законної сили, є прямим обов`язком держави, а відтак враховуючи, що рішення суду не виконано протягом 9 років, а усі її звернення (як усні, так і письмові) до органів державної влади не дали жодного позитивного результату, держава повинна компенсувати у зв`язку з цим завдані їй моральні страждання.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

ГУ Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Апелянтка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Її представник адвокат Окуневич М.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити.

Представник ГУ Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області Гамуляк О.М. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2010 року задоволено позов ОСОБА_2 .

Визнано дії управління ПФУ в Рогатинському районі Івано-Франківської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та з 22 травня 2008 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» неправомірними.

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі Івано-Франківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та нараховувати й виплачувати підвищення до пенсії, починаючи з 22 травня 2008 року відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.16-19).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі Івано-Франківської області задоволено частково, постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2010 року - скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 01.01.2007 по 13.06.2010 залишено без розгляду. В решті постанову залишено без змін.

Тобто апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову в частині нарахування та виплати підвищення до пенсії за період з 14.06.2010 до припинення або обмеження права на таке (а.с. 20-23).

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2012 року замінено стягувача ОСОБА_2 її правонаступником ОСОБА_1 , у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, у вказаній ухвалі суд зазначив, що 23 травня 2012 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рогатинського районного управління юстиції відмовлено ОСОБА_1 у відкритті виконавчого провадження, у зв`язку із смертю стягувача (а.с. 24-25).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківській області від 05 листопада 2020 року № 492/03, нарахування підвищення до пенсії як дитині війни згідно постанови Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2010 року, постанови Львівського апеляційного суду №8855/11/9104 від 14 лютого 2012 року, ОСОБА_2 , правонаступником якої являється ОСОБА_1 , не проводилося, так як ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29).

Згідно листа Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області від 11 березня 2021 року, жодних виконавчих документів на користь ОСОБА_1 до Головного управління Казначейства не надходило (а.с.30).

Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) листом від 30 січня 2021 року № 03-19/908 повідомило ОСОБА_1 про те, що виплата ОСОБА_2 підвищення пенсії як дитині війни проводитися не буде, оскільки вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до дня винесення ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2012 (а.с. 31).

Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України своїм листом від 14 вересня 2021 року повідомило ОСОБА_1 про те, що підстави для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 на виконання ухвали суду та виплати доплати, обчисленої на його виконання, як недоотриманої пенсії, відсутні (а.с. 36-37).

Відмовляючи позивачці у відшкодуванні шкоди, на спричинення якої вона посилалася, суд першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивач не надав доказів та не обґрунтував неправомірність дій чи бездіяльності щодо невиконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог зазначала, що протягом 9 років органи державної влади не виконують рішення суду, яким її бабі ОСОБА_2 було ухвалено нарахувати та виплатити підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 14.06.2010 до припинення або обмеження права на таке.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що будь-яке рішення суду, яке б набрало законної сили до моменту смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо нарахування їй підвищення до пенсії як дитині війни, відсутнє.

Так, постанова Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2010 року, якою задоволено позов ОСОБА_2 , набрала законної сили тільки в частині вимог уже після її перегляду - 14 лютого 2012 року у Львівському апеляційному адміністративному суді, тобто після смерті ОСОБА_2 .

Вказані обставини не заперечувались учасниками справи, у тому числі, представником апелянтки під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 не зверталася до суду щодо оскарження рішень органів державної влади в частині відмови у виплаті їй коштів з вказаних підстав, що свідчить про відсутність передумов для відшкодування моральної шкоди за рахунок держави. Посилання на відповіді державних органів щодо невиконання спірного рішення суду, не підтверджують протиправність бездіяльності , факт спричинення шкоди, причинний зв`язок між невиконанням рішення суду та фактом спричиненої моральної шкоди.

Аналіз вищевказаних норм вказує, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності.

Крім того, позивач не обґрунтувала в позові, які саме права та обов`язки вона успадкувала, що дають підстави для вимоги щодо виконання рішення суду.

Згідно статті 1219 ЦКУ не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Апелянтом не спростовано, що пенсійні виплати, які б було нараховано, проте не виплачено за життя ОСОБА_2 , були відсутні.

У судовому засіданні представник апелянта не зміг пояснити, які права перейшли до позивача, у зв`язку з рішенням суду. Не заперечив, що виконавче провадження, стягувачем у якому замінено ОСОБА_2 на його довірительку, як стягувача, відсутнє.

Доказів щодо встановлення неправомірного невиконання судового рішення стосовно ОСОБА_2 , позивачем не представлено.

Таким чином, не представлено доказів, які б підтверджували право правонаступника на відшкодування моральної шкоди спричиненої невиконанням судового рішення.

Враховуючи, що позивачка не довела завдання їй моральної шкоди, що в силу вимог статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті вирішення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта