Номер провадження: 22-ц/813/773/22
Справа № 509/4680/21
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

07.09.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про:

- встановлення факту належності свідоцтва про право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Молодіжненською сільською радою народних депутатів 16.06.1994 р. на підставі розпорядження Овідіопольської районної адміністрації від 18.11.1993 р. за №1160, право власності на яку зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 23.06.1994 р. в книзі під №74;

- встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: визнання застереження, що не відповідає вимогам діючого законодавства України - недійсним.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.09.2021 року у відкритті провадження відмовлено з тих підстав, що в даному випадку вбачається спір про право.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.09.2021 року скасувати, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (а.с. 29-30).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції понад півроку (а.с. 22-23), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 17.08.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 25.08.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції вказав, що зі змісту заяви, вбачається спір про право, а тому у відкритті провадження в справі необхідно відмовити- матеріали заяви повернути заявникові.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки суду не відповідають фактичним обставини справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, після смерті чоловіка заявника - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 12.06.2021 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку під АДРЕСА_1 , що стало підставою для реєстрації у Спадковому реєстрі спадкової справи № 67815755.

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом мас право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, при наданні заявником відповідних документів, родинні відносини зі спадкодавцем ОСОБА_2 були встановлені у нотаріальному порядку, заяви про прийняття спадщини у встановлені строки та у встановленому порядку свідчать про факт прийняття нею спадщини.

Проте у зв`язку з недоліками, виявленими у правовстановлюючих документах на спадкове майно, нотаріус повідомила їй про неможливість оформлення свідоцтва про право на спадщину та порекомендувала звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу.

Зазначені обставини були викладені у листі приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Білобрової О.М. за № 150/02-14 від 05.08.2021 року.

У вказаному листі нотаріус вказала, що згідно наданого Свідоцтва про право власності на житловий будинок під АДРЕСА_1 , виданого Молодіжненською сільською Радою народних депутатів 16.06.1994 року на підставі розпорядження Овідіопольської районної адміністрації від 18.11.1993 року за № 1160, зареєстрованого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 23.06.1994 року в книзі під №74, виданого на ім`я - ОСОБА_2 , закреслено №18 (вісімнадцять), та дописано застереження, яке не засвідчено написом «закреслене не читати, дописаному вірити», в зв`язку з цим, не вбачається, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами під АДРЕСА_2 , який зареєстрований Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 23.06.1994 року в книзі під №74, за №18 (вісімнадцять).

В свою чергу, надаючи заяву про встановлення факту правовстановлюючого документу, заявник належно обґрунтувала підстави, підтверджуючий факт володіння на праві власності померлим спадкодавцем ОСОБА_2 вказаним житловим будинком та зазначила про відсутність інших спадкоємців, які можуть претендувати на спадкове майно.

Окрім іншого, у заяві чітко визначено, що саме від встановлення вказаного факту заявник може отримати можливість оформити свої спадкові права на спадщину.

Із вимог, передбачених ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, у тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, визначених пунктами 1-9 частини 1 цією статті та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав Фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного суду України в Постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:- згідно з законом такі Факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не Mat іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 12 вказаної постанови Верховний суд вказав, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення Факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Верховний суд у Постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 вказав, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про спадкування суди розглядають за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, щоб вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежні від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Згідно вимог ст. 1277 ЦК України орган місцевого самоврядування має право на визнання спадщини відумерлою лише за наслідком відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу 1 року з часу відкриття спадщини.

Колегія суддів також вважає за необхідне вказати, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм трактувань процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 177/1163/16-ц.

Всі вищевикладені обставини свідчать про те, що даному випадку не вбачається спір заявника ОСОБА_1 про право, а лише її бажання встановити факти, що мають юридичне значення.

Більше того, зазначаючи, що зі змісту заяви вбачається спір про право, суд першої інстанції не вказав між ким виник цей спір і до кого ОСОБА_1 має пред`явити позовні вимоги.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своєї заяви, оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвала суду постановлена не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра