ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м.Суми

Справа №591/5361/21

Номер провадження 22-ц/816/743/22

22-ц/816/735/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

відповідачі - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_1 ,

третя особа - Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2022 року і ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2022 року, у складі судді Шелєхової Г.В., ухвалені у м. Суми, повне рішення виготовлено 30.05.2022 року, а повну ухвалу виготовлено 10.06.2022 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі ТОВ «СМНВО») звернулося з позовом, і просило суд:

визнати недійсними електронні торги, оформлені протоколом Державного підприємства «СЕТАМ» від 19.05.2021 року № 539288, з продажу ОСОБА_1 належної на праві власності ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» спеціалізованої техніки - автокрану 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 ;

визнати недійсним акт про проведені електронні торги від 31.05.2021 року, затверджений в.о. заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тимофєєвою Т.І., за яким, належна на праві власності ТОВ «СМНВО» спеціалізована техніка - автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 була передана у власність ОСОБА_1 ;

витребувати у ОСОБА_1 на користь ТОВ «СМНВО» МАЗ, 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 (реєстраційний номер НОМЕР_3 згідно свідоцтва від 09.07.2021 року).

Свої вимоги мотивувало тим, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі Відділ ДВС) перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 57084810 по стягненню з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі АТ «Сумське НВО») заборгованості на користь ряду стягувачів. Зазначало, що постановою від 23.02.2021 року, винесеною при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження АСВП № 57084810 головним державним виконавцем Відділу ДВС Тимофєєвою Т.І. було описано та арештовано майно АТ «Сумське НВО», а саме спеціалізовану техніку - автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 (далі Автокран). Вказувало, що 19.05.2021 року відбулися електронні торги з продажу Автокрану, що проводилися Державним підприємством «СЕТАМ» (далі ДП «СЕТАМ»). Також зазначало, що 31.05.2021 року в.о. заступника начальника Відділу ДВС Тимофєєвою Т.І. складено акт про електронні торги, яким встановлено, що переможцем торгів став учасник № 8 ОСОБА_1 . Крім того вказувало, що 09.07.2021 року Автокран зареєстровано в територіальному сервісному центрі 5946 Міністерства внутрішніх справ за ОСОБА_1 та видано останній свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 . Повідомляло, що 29.06.2011 року між ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» (перейменоване з 01.08.2019 року в АТ «Сумське НВО») та ТОВ «СМНВО» укладено договір купівлі-продажу № 8/167 (далі Договір) відповідно до предмету якого, АТ «Сумське НВО» передало у власність ТОВ «СМНВО» майно, в тому числі Автокран, згідно акту № 2 прийняття-передання товару за Договором. Також повідомляло, що на момент опису та арешту майна 23.02.2021 року Автокран перебував в оренді АТ «СМНВО-Інжиніринг» згідно договору оренди рухомого та нерухомого майна № 54 від 03.02.2020 року та акту прийому-передачі об`єкта оренди (акт приймання (№ 2) від 01.04.2020 року. Стверджувало, що майно, реалізоване Відділом ДВС та ДП «СЕТАМ» належить (і належало на момент реалізації) саме ТОВ «СМНВО», а не боржнику у виконавчому провадженні № 57084810 - АТ «Сумське НВО», а тому, торги проведено протиправно, а ТОВ «СМНВО» позбавлене своєї власності незаконно.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2022 року скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 жовтня 2021 року у вигляді заборони на відчуження спеціалізованої техніки - автокрану 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1993 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , зареєстрований 09.07.2021 року за ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2022 року ТОВ «СМНВО» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та правових висновків Верховного Суду, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду мотивована тим, що в жодному законодавчому (чи підзаконному) акті немає посилань на те, що право власності на транспортний засіб (машини, механізми) виникає з моменту реєстрації такого майна у відповідному державному органі. Повідомляє, що право власності на автокран перейшло до ТОВ «СМНВО» 30.06.2011 року. Зазначає, що договір від 29.06.2011 року № 8/167 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був. Вказує, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття прав на транспортний засіб є саме договір купівлі-продажу, в даному випадку № 8/167 від 29.06.2011 року з актом приймання-передачі від 30.06.2011 року до вказаного договору. При цьому зазначає, проведення реєстраційних дій щодо транспортного засобу та видача відповідного свідоцтва про його реєстрацію лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, але свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, як самостійний документ, не породжує у особи права власності, оскільки виникнення права власності на рухомі речі не пов`язані з його державною реєстрацією. Крім того вказує, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду викладені у постановах від 30.07.2019 року у справі № 905/1053/18, від 11.12.2019 року у справі № 910/5233/18, від 02.10.2018 року у справі № 916/3108/17, від 04.09.2019 року у справі № 761/24050/17, від 16.12.2020 року у справі № 278/3640/18, від 17.02.2021 року у справі № 461/6371/17, а також висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2018 року у справі № 910/856/17. Стверджує, що орган державної виконавчої служби не мав та не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для реалізації майна особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні. Акт про проведені електронні торги від 31.05.2021 року є угодою, яка укладена з порушенням вимог закону, порушує законні права та інтереси ТОВ «СМНВО», як власника відчуженого майна.

Не погоджуючись із ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2022 року представник ТОВ «СМНВО» адвокат Шевченко Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду мотивована тим, що скасування заходів забезпечення позову у справі, застосованих ухвалою суду від 13.10.2021 року, до набрання законної сили рішенням суду від 26.05.2022 року, є передчасним та суперечить нормам ч. 10 ст. 158 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «СМНВО» на рішення, представник ОСОБА_1 адвокат Матішинець В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, як законне та обґрунтоване, оскільки майно не може бути витребувано у добросовісного набувача. На даний час дії державного виконавця, яким проведено виконавчі заходи не визнано неправомірними, тому відсутні підстави для визнання торгів недійсними.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «СМНВО» на рішення, представник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Литвиненко О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, як законне та обґрунтоване, оскільки під час проведення публічних торгів цей автотранспортний засіб був зареєстрований за боржником, а за рахунок отриманих коштів відбулось погашення боргів АТ «СМНВО». Позов ТОВ «СМНВО» про визнання правво власності на цей автотранспортний засіб залишено без задоволення.

Представники позивача та третьої особи до суду не прибули, подали клопотання про відкладення судового розгляду через неможливість з`явитися до суду у зв`язку із зайнятістю у розгляді справи у господарському суді в м. Києві.

Дане клопотання колегія суддів відхилила, бо явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а заявлені причини відсутності не визнала поважними, оскільки процесуальні права учасник судового розгляду здійснює на власний розсуд при вирішенні питання своєї обов`язкової участі у суді різної юрисдикції.

Представник виконавчої служби та ОСОБА_1 в судовому засіданні просили залишити оскаржені рішення без змін, підтримав свої заперечення проти апеляційних скарг, викладені у відзиву.

Відповідач ДП «СЕТАМ» про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, явку представника в судове засідання не забезпечив. Відзивів на апеляційні скарги до суду не подав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені обставини, які вбачаються з матеріалів справи та не оспорюються сторонами про те, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 57084810 по стягненню з АТ «Сумське НВО» заборгованості на користь ряду стягувачів.

Постановою від 23.02.2021 року винесеною при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження АСВП № 57084810 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тимофєєвою Т.І. описано та арештовано майно АТ «Сумське НВО», а саме спеціалізовану техніку автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 32-34).

05.04.2021 року Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) подано СФ ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого державним виконавцем майна - спеціалізованої техніки - автокрану 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 128-129).

19.05.2021 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги з реалізації автокрану 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 , про що складено протокол № 539288. Переможцем торгів визначена ОСОБА_1 (т.1, а.с. 17).

Актом про проведення електронних торгів від 31.05.2021 року засвідчено право власності ОСОБА_1 на автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 18).

Відповідно до п. 8 розділу X Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 2831/5 від 29.09.2016 року, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно.

29.06.2011 року між ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» (перейменованого з 01.08.2019 року в АТ «Сумське НВО») та ТОВ «СМНВО» укладено договір купівлі-продажу № 8/167 (далі - договір) відповідно до предмету якого, відповідач передав у власність позивачу майно, в тому числі й спеціалізовану техніку автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 19-21).

Згідно з пунктом 2.3 договору датою поставки товару вважається дата отримання товару покупцем, що зазначена в акті прийняття-передання.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що право власності на товар і ризики переходять від постачальника до покупця з моменту поставки товару згідно п. 2.3 даного договору.

30.06.2011 року сторонами договору підписано акт № 2 прийняття-передання товару за договором купівлі-продажу від 29.06.2011 року, згідно якого позивачу відповідачем передано майно, в тому числі й спеціалізовану техніку автокран 10-20т-С КС 3577 на базі МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 25-27).

Наказом першого заступника директора ТОВ «СМНВО» № 255-2 від 30.06.2011 року основні засоби та інші необоротні матеріальні активи з 30.06.2011 року згідно акту № 2 прийняття-передання товару за договором купівлі-продажу від 29.06.2011 року № 8/167 введені в експлуатацію (т. 1, а.с. 30).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 вбачається, що автомобіль марки: МАЗ, модель: КС-3577, тип: автокран 10-20т-С, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., зареєстрований 27.12.2011 року за «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» ПАТ (т. 1, а.с. 29; т. 2, а.с. 19).

З відповіді регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області № 31/18-565 від 20.08.2020 року вбачається, що транспортний засіб - МАЗ 3577 11150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1993 р.в., шасі № НОМЕР_2 зареєстрований за «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» ПАТ (т. 2, а.с. 20-21).

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1/1058 від 03.11.2021 року автокран МАЗ КС-3577, 1993 р.в., державний номер НОМЕР_1 , перебуває на військовому обліку з 2011 року по теперішній час, як такий, що рахується за АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (т. 2, а.с. 14).

З відповіді регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області № 31/18-2551 від 02.11.2021 року вбачається, що автомобіль МАЗ КС-3577, номерний знак НОМЕР_1 , 1993 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , який належав ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» проходив обов`язковий технічний контроль 28.07.2014 року, 28.07.2015 року, 27.07.2016 року, 26.07.2017 року, 26.07.2018 року, 25.07.2019 року, 27.11.2020 року (т. 2, а.с. 18).

Згідно копій полісів обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4868720 від 22.07.2016 року, № АК/7375288 від 19.07.2017 року, № АМ/6294764 від 20.07.2018 року, № АО/3549946 від 20.07.2019 року, укладених між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» та ПАТ «Сумське НВО» вбачається, що останнім здійснювалось страхування автокрану КС 3577, номерний знак НОМЕР_1 , 1993 року випуску, шасі № НОМЕР_6 (т. 2, а.с. 15-17).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 залишено від змін рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2021 у справі №920/382/21, яким відмовлено у задоволені позову ТОВ «СНВО» до АТ «СНВО» про визнання права власності на рухоме майно спеціальну техніку автокран 10-20т-С КС на базі МАЗ, р.н. НОМЕР_1 1993р. шасі № НОМЕР_2 та зняття арешту з цього майна , на яке було накладено арешт державним виконавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства значяться справедливість, добросовісність та розумність.

Разом з тим відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 року (провадження № 6-2407цс15)).

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.

Право власника згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 згаданої статті).

З урахуванням викладених вище норм процесуального та матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Отже, на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень Цивільного кодексу України, з урахуванням загальних положень про договір, та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух», Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388.

З огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 387 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Закон України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 року (в редакції, чинній на час укладання договору купівлі-продажу, далі Закон № 3353-XII) визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 34 Закону № 3353-XII державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку зареєстрованих транспортних засобів та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Державтоінспекція Міністерства внутрішніх справ України.

Відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів Збройних Сил України, житлово-комунального господарства, а також тих, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, здійснюють:

транспортних засобів, які належать військовим частинам, об`єднанням чи організаціям, що входять до складу Збройних Сил України, - уповноважений орган Міністерства оборони України;

великотоннажних транспортних засобів та інших технологічних транспортних засобів - уповноважений орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці;

трамваїв і тролейбусів - уповноважений орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства;

перегонових і спортивних транспортних засобів - уповноважений орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань спорту;

тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів - уповноважений орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань аграрної політики.

Порядок здійснення відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. Для ведення відомчого обліку зареєстрованих транспортних засобів відповідними органами, якими вони зареєстровані, створюються уніфіковані автоматизовані електронно-облікові системи.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації.

Єдині зразки державних номерних знаків та вимоги до них, у тому числі тих, що виготовляються за індивідуальним замовленням, встановлюються державними стандартами України.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (в редакції, чинній на час укладання договору купівлі-продажу, далі Порядок) встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (п. 2 Порядку).

Згідно з п. 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Відповідно до п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

У вказаному пункті Порядку наведено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, якими є: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб, договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на прав оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном рішення власників майна, уповноважених ними органів про передач) транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунально власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена б установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, як визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуск) таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6. виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митних: органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби: інші засвідчені та оформлені в установленому порядку документи, що підтверджують набуття, перехід та припинення права власності на транспортний засіб відповідно до закону.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, держави), реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Пунктом 33 Порядку передбачено, що перереєстрація транспортних засобів проводиться, в тому числі у разі зміни їх власників. При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться.

Пунктом 4.8. Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС № 379 від 11.08.2010 року (в редакції, чинній на час укладання договору купівлі-продажу, далі Інструкція) встановлено, що перереєстрація ТЗ у разі зміни їх власників проводиться на підставі документів, що підтверджують правомірність придбання ТЗ. Зняття з обліку таких ТЗ не проводиться. Попередньо видані свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічні паспорти) вилучаються та долучаються до матеріалів перереєстрації. При цьому виконуються дії, передбачені пунктами 3.1-3.13, 3.15-3.18 глави 3 цієї Інструкції.

Враховуючи викладене, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 року у справі № 601/1936/20.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 3 ст. 12, ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст. 89 ЦПК України, поміж іншим, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи справу місцевий суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що позивачем не підтверджено його право власності на спірний автокран, а сам по собі договір купівлі-продажу вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у порядку визначеному законодавством не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця, у зв`язку із чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про витребування майна.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги на рішення суду про те, що право власності на автокран виникло у позивача з моменту його передачі за актом приймання-передачі від 30.06.2011 року згідно умов договору купівлі-продажу № 8/167 від 29.06.2011 року.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про безпідставність заявлених позивачем вимог щодо визнання недійсними електронних торгів, оформлених протоколом Державного підприємства «СЕТАМ» від 19.05.2021 року за № 539288 та акту про проведені електронні торги від 31.05.2021 року, і відповідно, із рішенням місцевого суду про відмову у їх задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно вимог ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту ч. 1 ст. 650, ч. 1 ст. 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України можна зробити висновок про те, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5 (в редакції, чинній на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі Порядок).

Згідно з Порядком електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу I цього Порядку) та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - восьмим пункту 3 розділу II цього Порядку, Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений.

Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року по справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29.11.2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18.11.2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25.11.2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13.04.2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29.06.2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16.

Велика Палата Верховного Суду підтримала сформульовані Верховним Судом України правові висновки про те, що:

- допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна, підлягають оскарженню у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» - постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19), від 12.06.2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19), від 26.10.2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21),

- торги визнаються недійсними за правилами визнання недійсними правочинів у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів - постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18) та від 04.07.2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18), від 23.10.2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 372/3161/18.

Отже, враховуючи те, що позивачем не підтверджено його право власності на спірний автокран, місцевим судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав і законних інтересів позивача при проведенні електронних торгів. Крім того, звертаючись із вимогами про визнання недійсними електронних торгів та акту про проведені електронні торги, позивач не зазначав про наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення організаторами торгів правил проведення електронних торгів визначених у Порядку), і відповідно, не довів сукупність обставин за яких електронні торги можуть бути визнані судом недійсними.

Стосовно доводів апеляційної скарги на рішення суду про те, що місцевий суд не врахував практику застосування норм права викладену у постановах Верховного Суду від 30.07.2019 року у справі № 905/1053/18, від 11.12.2019 року у справі № 910/5233/18, від 02.10.2018 року у справі № 916/3108/17, від 04.09.2019 року у справі № 761/24050/17, від 16.12.2020 року у справі № 278/3640/18, від 17.02.2021 року у справі № 461/6371/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2018 року у справі № 910/856/17, колегія суддів зазначає таке.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

На думку колегії суддів, обов`язковість застосування практики Верховного Суду та Верховного Суду України поширюється виключно на висновки щодо застосування конкретних норм права в подібних правовідносинах.

В постанові від 16.01.2019 року у справі № 757/31606/15-ц провадження № 14-285цс18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Правові висновки Верховного Суду від 30.07.2019 року у справі № 905/1053/18, від 11.12.2019 року у справі № 910/5233/18, від 02.10.2018 року у справі № 916/3108/17, від 04.09.2019 року у справі № 761/24050/17, від 16.12.2020 року у справі № 278/3640/18, від 17.02.2021 року у справі № 461/6371/17, на які посилається представник позивачки, сформовані у справах за інших, відмінних від цієї справи, встановлених судом фактичних обставин, і тому не є застосованими у даній конкретній справі, а правовий висновок постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2018 року у справі № 910/856/17 стосується питання учасників справи порушеної за позовом учасника електронних торгів, а також юрисдикції, в залежності від того хто є переможцем електронних торгів

Колегія суддів констатує, що всі аргументи апеляційної скарги на рішення суду фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги на ухвалу суду про те, що скасування заходів забезпечення позову у справі, застосованих ухвалою суду від 13.10.2021 року, до набрання законної сили рішенням суду від 26.05.2022 року, є передчасним та суперечить нормам ч. 10 ст. 158 ЦПК України, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на таке.

З аналізу вимог ст. 158 ЦПК України вбачається, що: суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, яке розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду (ч.ч. 1, 2 цієї статті); у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч. 7 цієї статті); у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч. 9 цієї статті), - у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10 цієї статті).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалюючи рішення 26 травня 2022 року про відмову у задоволенні позовних вимог місцевий суд не вирішив питання скасування заходів забезпечення позову у справі, застосованих ухвалою суду від 13.10.2021 року, як це передбачено ч. 9 ст. 158 ЦПК України.

01.06.2022 року представником ОСОБА_1 адвокатом Матішинець В.В. подано до суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову у справі, яке 10.06.2022 року розглянуто та задоволено судом згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів констатує, що ухвала місцевого суду від 10.06.2022 року про скасування заходів забезпечення позову у справі, вжитих ухвалою суду від 13.10.2021 року, постановлена з дотримання вимог цивільного процесуального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, вірно визначив характер спірних правовідносин, надавши правильно правову оцінку фактичним обставинам справи.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг, понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2022 року і ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2022 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І. Собина

В.І. Криворотенко