Справа № 336/5162/20
Пр. № 2/336/90/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Едемська-Фастовець Ольга Олександрівна, про визнання недійсними електронних торгів з продажу нерухомості, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, про скасування державної реєстрації права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, вимоги по якому збільшив до початку судового розгляду, про визнання недійсними електронних торгів з продажу нерухомості, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, про скасування державної реєстрації права власності на квартиру, витребування майна з чужого володіння.

В уточненій заяві зазначив, що квартира АДРЕСА_1 належить йому як спадкоємцю за заповітом ОСОБА_5 , чия смерть сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 . У передбачений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим вважається таким, що прийняв спадщину, а після смерті спадкодавця безперешкодно володіє і користується вказаним житлом. Проте, коли в липні 2016 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, він з`ясував, що спірна квартира належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 15 липня 2015 року, тобто після смерті власника і продавця житла. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2017 року, яке набрало законної сили, вказаний договір визнаний недійсним, державна реєстрація права власності на житло за ОСОБА_6 скасована. Разом з цим під час розгляду справи про визнання недійсним правочину щодо купівлі-продажу квартири вказане житло було відчужене ОСОБА_6 . ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2017 року, а 12 січня 2017 року ОСОБА_3 передала квартиру в іпотеку відповідачу ОСОБА_4 .

Так як наступні правочини щодо відчуження майна, що були вчинені після недійсного правочину, не підлягають визнанню недійсними, позивач звернувся до суду з віндикаційним позовом, який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2018 року, що набрало законної сили, задоволений. За ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 . Витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Визнано недійсним з моменту вчинення договір іпотеки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Визнано припиненою іпотеку, що виникла на підставі вказаного договору.

Його звернення в грудні 2018 року до реєстраційної служби із заявою про реєстрацію права власності на спадкове майно увінчалось відмовою, вмотивованою тим, що це майно перестало бути об`єктом права власності ОСОБА_3 , яка передала його в іпотеку ОСОБА_4 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2017 року, що набрало законної сили. Хоча означене рішення і скасовано рішенням Запорізького апеляційного суду від 21.05.2019 року, а в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, проте за час дії рішення суду першої інстанції Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі відкрито виконавче провадження з його виконання, внаслідок здійснення по якому виконавчих дій квартиру продано з електронних торгів, переможцем яких став відповідач ОСОБА_2 .

Так як спірне житло передано на торги у відсутність відповідного права, електронні торги як різновид правочину купівлі-продажу через невідповідність вимогам закону є недійсними.

У зв`язку з викладеним позивач просить:

визнати недійсними електронні торги, проведені 9 серпня 2018 року державним підприємством «Сетам» в системі електронних торгів майном з продажу квартири АДРЕСА_1 , переможцем яких є ОСОБА_2 ;

визнати недійсним акт державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про проведені електронні торги, складений за наслідками продажу державним підприємством «Сетам» квартири АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, видане 4 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Едемською-Фастовець О.О. на ім`я ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 ;

скасувати вчинену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Едемською-Фастовець О.О. державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 17-20 т. 2).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження.

На підставі ухвали суду від 20.11.2020 року за клопотанням позивача у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Єдемської-Фастовець О.О. витребувано копії документів, на підставі яких 4 жовтня 2018 року видане свідоцтво про придбання майна з електронних торгів.

Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувалися.

Ухвалою суду від 12.02.2021 року підготовче провадження в справі закрито та в справі призначено судовий розгляд.

В судове засідання позивач не з`явився. Його представник надав письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення спору, до суду не з`явилися; заяв про розгляд справи в їхню відсутність, клопотань про відкладення судового розгляду суду не надали.

Представники першого та другого відповідачів надали суду письмові відзиви.

Треті особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення спору, до суду не з`явилися, не надавши повідомлення про згоду на участь у справі.

Означені обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність вказаних учасників.

З відзиву Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) випливає, що відповідач повністю не визнає вимоги позову, з огляду на таке.

На примусовому виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 4 квітня 2018 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , за договором іпотеки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 в сумі 110000 грн. за договором позики, посвідченим 12 січня 2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О. Законом України «Про виконавче провадження», а саме: статтею 18 Закону, встановлені обов`язки державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, що встановлені виконавчим документом і законом, яких (обов`язків) і було неухильно дотримано під час виконання вказаного рішення. В матеріалах виконавчого провадження наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у відповідності до якої квартира АДРЕСА_1 належала боржнику ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу та була обтяжена записами про іпотеку на підставі договору іпотеки від 12.01.2017 року, а також записом про обтяження від 31.05.2018 року, накладене Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя, у зв`язку з чим є хибними твердження позову про те, що відділ державної виконавчої служби під час здійснення виконавчих дій не переконався в належності боржнику вказаної квартири, а також в наявності обтяжень щодо цього нерухомого майна. Державним виконавцем під час примусового виконання рішення суду дотримано процедуру проведення оцінки заставленого майна, що передбачена статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», і до участі у виконавчому провадженні залучено суб`єкта оціночної діяльності, чий статус підтверджений сертифікатом № 832/16 від 25.10.2016 року і яким складений звіт про оцінку майна, що ніким з учасників виконавчого провадження після ознайомлення з ним не оспорений. Електронні торги з продажу іпотечного майна є різновидом договору купівлі-продажу, тому такий договір може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та 5,6 статті 203 ЦК України. Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог при вирішення спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів, чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів, чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Таких порушень, які могли вплинути на результати торгів, державним виконавцем, що діяв у неухильній відповідності до вимог закону, допущено не було, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідач державне підприємство «Сетам» в особі представника у відзиві зазначає, що 9 серпня 2018 року відповідачем за лотом № 291297 з реалізації предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 проведено електронні торги. Визнання їх як різновиду договору купівлі-продажу недійсними може бути зумовлено порушеннями встановлених законодавством правил проведення торгів. Між тим жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача не доведено, що свідчить про необґрунтованість позову та необхідність відмови в його задоволенні.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов до ОСОБА_2 таким, що підлягає задоволенню, і не вбачає підстав для задоволення позовних вимог до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), державного підприємства «Сетам» з наступних міркувань.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2017 року, яке набрало законної сили, визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 15 липня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Під час перебування справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, а саме: 10 січня 2017 року, право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від ОСОБА_6 перейшло до ОСОБА_3 , яка 12 січня 2017 року передала вказану нерухомість в іпотеку ОСОБА_4 .

У відповідності до заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2017 року на квартиру АДРЕСА_2 звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 в сумі 110000 грн.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2018 року, що набрало законної сили, визнало за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 . Цим рішенням означену квартиру витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ; визнано недійсним з моменту вчинення договір іпотеки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також визнано припиненою іпотеку, що виникла на підставі вказаного договору.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано постановою Запорізького апеляційного суду від 21.05.2019 року; в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 відмовлено.

До скасування заочного рішення суду, а саме: 21 травня 2018 року та 2 липня 2018 року, на виконання вказаного рішення Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відкриті виконавчі провадження № 56240881 та № 56240991, в межах яких 9 серпня 2018 року відбулися електронні торги з відчуження спірної нерухомості, переможцем яких став відповідач ОСОБА_2 .

Спірне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , право на прийняття якої у спадщину було реалізовано позивачем шляхом подання заяви про прийняття спадщини, за недійсним правочином було набуто ОСОБА_6 15 липня 2016 року.

Наступним по відношенню до вказаного правочину, що визнаний судом недійсним, став договір купівлі-продажу, укладений 10 січня 2017 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , яка передала спірне житло в іпотеку ОСОБА_4 на підставі договору, який визнаний судом недійсним.

Відчуження спірного майна за вказаним правочином потягло за собою можливість його подальшого відчуження на підставі публічних торгів, за наслідками яких право власності на нього перейшло до ОСОБА_2 .

При вирішенні вимоги про визнання недійсними електронних торгів суд виходить з такого.

Виходячи з проголошеного Основним Законом України принципу обов`язковості до виконання судового рішення та обов`язку державного виконавця вживати всіх передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, є такою, що ґрунтується на законі, процедура звернення стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку з викладеним на відповідача ОСОБА_2 розповсюджується статус добросовісного набувача.

Як випливає з роз`яснень п. 22 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Аналогічні роз`яснення містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до яких за умови визнання першого договору недійсним позови власника майна про визнання наступних правочинів щодо відчуження цього майна недійсними не підлягають задоволенню, а засобом судового захисту є подання віндикаційного позову.

Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача (узагальнення судової практики, Верховний Суд України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Отже, у разі коли вчинено один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, ефективним способом захисту буде саме цей спосіб. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив його іншій особі, потрібно застосовувати віндикацію.

Право власника на захист свого права шляхом висування вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння та від добросовісного набувача, тобто подання віндикаційного позову, внормоване ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі (було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння (1); було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння (2); вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (3)).

Публічні торги є різновидом договору купівлі-продажу, вказаний договір є наступним по відношенню до договору іпотеки, укладеному 12 січня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому суд вважає за необхідне не вирішувати на користь позивача вимогу про визнання електронних торгів недійсними, а застосувати положення ст. 388 ЦК України, виходячи з добросовісності набуття ОСОБА_2 , який став переможцем торгів, спірного майна, оскільки інше не випливає прямо із закону і не встановлено судом.

Оскільки право на квартиру першим набувачем ОСОБА_6 придбане на підставі визнаного судом недійсним правочину, воно вибуло з володіння власника не з його волі, за межами цивільної правоздатності особи, а в подальшому на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, за позивачем було визнано права власності на це майно, яке неодноразово відчужувалось, таке майно відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України підлягає поверненню власнику від останнього набувача.

Виключення з правила про право власника на витребування майна від добросовісного набувача встановлено частиною 2 статті 388 ЦК України, за якою продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача.

Як зазначено судом, квартира АДРЕСА_1 продана в порядку примусового виконання рішення суду від 07.12.2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто за формальними підставами у відповідності до частини 2 ст. 388 ЦК України до неї не можуть бути застосовані правила про витребування майна від добросовісного набувача.

Проте означене рішення скасовано постановою Запорізького апеляційного суду від 21.05.2019 року, а в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 цією постановою відмовлено, що свідчить про відсутність підстав для застосування процедури примусового виконання рішення через відсутність означеного рішення.

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку про можливість застосування до спірних правовідносин приписів статті 388 ЦК України щодо витребування такого майна від останнього набувача, оскільки вказане майно вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Зазначені висновки, відповідно до яких майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, що є підставою для витребування такого майна від останнього набувача, сформульовані в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132 цс 18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132 цс 18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 522/3777/17-ц (провадження № 61-14801св21), і їх у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує суд при розв`язанні аналогічних правовідносин.

На підставі наведених міркувань суд вважає, що вимога про витребування квартири ґрунтується на положеннях матеріального права і підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимогу про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, суд виходить з такого.

Моментом виникнення майнових прав, а саме: суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України). У випадку придбання нерухомого майна на прилюдних торгів документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є саме свідоцтво про придбання нерухомого майна, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені торги. Тобто право власності на нерухоме майно, придбане з прилюдних торгів, виникає з моменту отримання такого свідоцтва.

У зв`язку з викладеним, ухвалюючи про витребування майна з чужого володіння, яке пов`язане з припиненням права власності на вказане майно останнього набувача, суд знаходить вимогу про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, що видане 4 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Едемською-Фастовець О.О. на ім`я ОСОБА_7 на спірну квартиру і підтверджує право власності відповідача на цю квартиру, такою, що підлягає задоволенню.

Припиняючи право власності ОСОБА_2 на спірну нерухомість, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позову про скасування вчиненої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Едемською-Фастовець О.О. державної реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 .

Вимога про визнання недійсним акту державного виконавця про проведені електронні торги задоволенню не підлягає, оскільки не відповідає визначеним законам способам захисту порушених прав.

І хоча статтею 16 ЦК України визначене не вичерпне коло способів захисту цивільних прав та інтересів та суд може захистити право або інтерес іншим способом, проте такий спосіб має бути встановлений договором або законом, а спеціальним законодавством, що внормовує процедуру звернення стягнення на заставлене майно, такого способу захисту не передбачено.

Окрім викладеного, при розв`язанні цієї вимоги суд бере до уваги, що під час з`ясування обставин справи порушення державним виконавцем процедури проведення публічних торгів не встановлено.

Сплачений позивачем судовий збір у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 387, 388 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_4 , чий реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, видане 4 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Едемською-Фастовець О.О. на ім`я ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 ;

Скасувати вчинену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Едемською-Фастовець О.О. державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1681 грн. 60 коп.

В задоволенні вимог до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), державного підприємства «Сетам» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя О.В. Щаслива