Справа № 212/1746/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Зюркевич В.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про поновлення на роботі, -

встановив:

26 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відповідача Акціонерного Товариства «Криворізька теплоцентраль», у якому просить скасувати наказ №22-к від 28.01.2021 про припинення трудового договору, виданий АТ «Криворізька теплоцентраль», поновити на роботі на посаді провідного інженера комп`ютерних систем.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона 24 роки працювала у відповідача на різних посадах та за увесь період роботи до позивача не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно Наказу №23-к про припинення трудового договору (контракту) від 28.01.2021 року, виданого Відповідачем, позивача було звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Як на підставу її звільнення Відповідач в Наказі №23-к послався на Наказ №262-ОС від 11.11.2020 року.

Наказ № 262-ОС, який був виданий Відповідачем 11.11.2020 року, за своїм змістом передбачає внесення змін до штатного розпису товариства шляхом виведення з 28.01.2021 року деяких структурних підрозділів підприємства та штатних професій і посад, наслідком чого є скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, він був виданий на виконання раніше виданого Наказу від 27.10.2020 року № 246-ОС "Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", згідно з яким, з 28.01.2021 року вводилася в дію нова організаційна структура та нові штатні посади і професії.

Позивач вважає своє звільнення згідно Наказу №23-к незаконним, оскільки фактичних змін в організації виробництва і праці на підприємстві Відповідача, наслідком яких може бути скорочення чисельності або штату працівників, не відбувалось, та під час її вивільнення та подальшого звільнення за Наказом №23-к Відповідачем було допущено порушення вимог чинного законодавства, а тому звертається до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 02 березня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником АТ «Криворізька теплоцентраль» надано відзив на позовну, в якому останні просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначав, що позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Процедура скорочення штату призвела до реальних змін в організації праці АТ «Криворізька теплоцентраль». У зв`язку з оптимізацією управлінських процесів, на підставі здійсненого аналізу фінансової доцільності скорочення штату та подальшого погодження Наглядовою радою АТ «Криворізька теплоцентраль» та Фондом державного майна України процедура скорочення штату працівників впроваджена з абсолютним дотриманням трудового законодавства. Позивач була завчасно за два місяці попереджена про майбутнє вивільнення та постійно була обізнана з вакантними місцями на підприємстві.

ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, у якій позивач підтримала позовні вимоги з підстав, аналогічних викладеним у позовній заяві.

Представником АТ «Криворізька теплоцентраль» надано заперечення на відповідь позивача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимог підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиву та запереченнях на відповідь позивача.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із трудовою книжкою позивача ОСОБА_1 , остання з 07.03.1997 року по 28.01.2021 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах. За час роботи у відповідача, позивачка займала різні посади.

Наказом керівника АТ «Криворізька теплоцентраль» №23-к від 28.01.2021 ОСОБА_1 , провідний інженер з комп`ютерних систем, звільнена у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Як на підставу звільнення ОСОБА_1 , АТ «Криворізька теплоцентраль» в Наказі №23-к послалося на Наказ №262-ОС від 11.11.2020 року.

Наказ № 262-ОС, який був виданий АТ «Криворізька теплоцентраль» 11.11.2020 року, за своїм змістом передбачає внесення змін до штатного розпису товариства шляхом виведення з 28.01.2021 року деяких структурних підрозділів підприємства та штатних професій і посад, наслідком чого є скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, він був виданий на виконання раніше виданого Наказу від 27.10.2020 року № 246-ОС "Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", згідно з яким, з 28.01.2021 року вводилася в дію нова організаційна структура та нові штатні посади і професії.

Як встановлено судом, власником підприємства Відповідача - Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль": є Держава України в особі Фонду державного майна України, а саме підприємство, як цілісний майновий комплекс, є об`єктом державної власності.

Наказом Фонду державного майна України від 08 червня 2018 року № 760 прийнято рішення про приватизацію об`єкта державної власності - державного пакета акцій розміром 99,9864% статутного капіталу публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», що становить 315 608 160 штук акцій.

Правовідносини у сфері приватизації державного майна врегульовані Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Частиною 4 статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" встановлено, що з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації відповідно до частини шостої цієї статті без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права щодо вчинення певний дій, зокрема, й щодо скорочення чисельності працівників підприємства, що приватизується. Зазначені обмеження діють до завершення приватизації об`єкта.

Наказ № 262-ОС від 11.11.2020 року "Про внесення змін до штатного розпису товариства у зв`язку зі скороченням посад та створення комісії", що передбачає скорочення посад та чисельності працівників був виданий Відповідачем під час дії Наказу Фонду державного майна України від 08 червня 2018 року № 760, яким прийнято рішення про приватизацію Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль».

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із частиною четвертою статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

З огляду на частину першу статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, а згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частиною третьою статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Під час розгляду трудових спорів, пов`язаних зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно зі статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1982 року № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 201/6689/19 (провадження № 61-5965св20).

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до наказу №262-ОС від 11 листопада 2020 року «Про внесення змін штатного розпису Товариства, у зв`язку зі скороченням посад та створенням комісії, виведено з 27 січня 2021 року зі штатного розпису Товариства структурні підрозділи, в тому числі:

«Відділ інформаційних технологій» у складі: начальника відділу, провідний інженер з комп`ютерних систем, провідний інженер програміст, провідний інженер з обслуговування серверного та мережевого обладнання, інженер комп`ютерних систем ІІ категорії.

Судом встановлено, відповідно до штатного розпису, що діє з 28 січня 2021 року, що затверджений на підприємстві, згідно наказу №261-ОС від 09 листопада 2020 року на товаристві існує наступний структури підрозділ:

«Департамент інформаційних технологій на наступною чисельністю: Директор департаменту, інженер комп`ютерних систем ІІ категорії, провідний інженер програміст, провідний інженер з обслуговування серверного та мережевого обладнання.»

Відповідно до роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України, надане листом від 07.04.2011 № 114/06/187-11, скорочення штату працівників та скорочення чисельності працівників це різні поняття. Чисельність працівників це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Скорочення чисельності або штату працівників допускається виключно у разі наявності змін в організації виробництва і праці (наприклад, вдосконалення, покращення процесу виробництва, зменшення обсягу виробництва продукції, перепрофілювання підприємства, установи, організації тощо). Про це йдеться в Листі Міністерства праці та соціальної політики від 07.04.2011 №.

Згідно зі ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Критеріїв визначення кваліфікації працівника законодавством про працю не встановлено. При їх визначенні можуть використовуватись критерії, які сукупно характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи, наявність дисциплінарних стягнень чи заохочень тощо.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 має вищу технічну освіту, пройшла курси підвищення кваліфікації За час своєї трудової діяльності постійного заохочувалась, не має дисциплінарних стягнень, порушень трудової дисципліни не встановлено.

Надаючи перевагу іншим працівникам при залишенні на роботі, відповідач не врахував переваги або відсутність переваг ОСОБА_1 перед іншими працівниками.

У зв`язку з такими обставинами, суд вважає, що у роботі відповідача прослідковується певна вибірковість, а також суб`єктивний критерій, тому суд не може погодитись із висновками товариства з розгляду питань щодо скорочення чисельності чи штату працівників, щодо віднесення ОСОБА_1 до працівників, які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням штату, а тому звільнення позивача є незаконним.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд з`ясовує, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу, на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Представником відповідача не надано будь-яких доказів того, що скорочення штату було викликано об`єктивними причинами, тобто не доведено, що дійсно мали місце зміни в організації виробництва, зменшення попиту на ринку теплової енергії, підвищення касової та платіжної дисципліни абонентів, дотримання ними норм споживання, відсутність порушень законодавства про комунальні послуги, що зумовило скорочення кількості працівників та посад на господарстві. Негативні результати виробничо-господарської діяльності та істотні зміни в організації роботи відповідачем не доведені.

Відповідно до частини 2 статті 40 цього КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості, або працевлаштовується самостійно (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Ураховуючи, що позивач має вищу технічну освіту, а також пройшла курси підвищення кваліфікації, відповідач при звільненні мав розглянути питання щодо переведення позивача на іншу роботу (посаду), навіть тимчасово.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позивач була звільнена всупереч вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Так, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 908,00 грн.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про поновлення на роботі, задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ №23-к від 28 січня 2021 року про припинення трудового договору (контракту), що виданий Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» про звільнення ОСОБА_1 з посади з 28 січня 2021 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на роботі, на відповідній посаді з 28 січня 2021 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 гривень.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботу допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 07 вересня 2022 року.

Суддя: Р. В. Дехта