Справа № 344/9800/20
Провадження № 22-ц/4808/426/22
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Шандалович В.В.

за участі апелянта ОСОБА_1

позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника позивача адвоката Рогів Т. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2021 року в складі судді Антоняка Т.М., ухвалене в м. Івано-Франківську, Івано-Франківської області, повний текст якого складено 07 грудня 2021 року, в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позов мотивовано тим, що 11 травня 2010 року у с. Драгомирчани Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Кіа Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , яка від отриманих травм померла на місці пригоди. ОСОБА_5 була дочкою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , а для ОСОБА_4 мамою. Ухвалою Тисменицького районного суду від 09 липня 2020 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України закрито, звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності на підставі статті 49 КК України. Цивільний позов потерпілих залишено без розгляду. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія автомобіля марки «Кіа Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з полісом №ВА/2945748. У результаті смерті дочки ОСОБА_5 позивач ОСОБА_2 поніс витрати, пов`язані з похованням і дотриманих притаманних місцевості релігійних обрядів на загальну суму 56 605,84 грн, з яких 3 542,80 грн - витрати, пов`язані з похованням, 39 700,00 грн - витрати, пов`язані з виготовлення і встановлення надгробного пам`ятника та оградки, 13 357,04 грн - витрати на проведення поминальних обідів. Також за наслідком пригоди було пошкоджено та фактично знищено велосипед, німецького виробництва марки «ВВF», ринкова вартість якого на даний час складає 5 800,00 грн.

Крім того, внаслідок смерті доньки та мами їм заподіяно моральну шкоду, оскільки втрата рідної людини, негативно вплинула на їх психологічний стан, призвела до істотних змін в житті. Враховуючи обсяг перенесених душевних страждань, їх глибини, тяжкості і наслідків вимушених змін у житті, тощо розмір моральної шкоди ними оцінено у розмірі по 500 000,00 грн кожному.

Також вказують, що ОСОБА_4 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була неповнолітньою та знаходилась на утриманні матері, а тому має право на отримання відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника до досягнення нею повноліття в розмірі 64 974,00 грн (147 міс. *442 (частка доходу, яка припадала на малолітню).

Посилаючись на вказані обставини, ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану життю і здоров`я потерпілого (51 000,00 грн) позивачі просили стягнути в солідарному порядку з ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 56 605,84 грн. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнути 5 800,00 грн матеріальної шкоди. Стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 850,00 грн, а з ОСОБА_1 по 499 150,00 грн моральної шкоди. На користь ОСОБА_4 з ПАТ «НАСК «Оранта» стягнути 48 450,00 грн, а з ОСОБА_1 - 16 524,00 грн шкоди, завданої смертю потерпілого.

В ході розгляду справи у зв`язку із виплатою ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_4 страхового відшкодування у розмірі 51 000,00 грн представник позивачів - адвокат Рогів Т.Р. заявила клопотання про зміну позовних вимог та просила стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 56 605,00 грн та 5800,00 грн матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 499 150,00 грн моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 13 974,00 грн шкоди, завданої смертю потерпілого.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 56 605,84 грн та 5 800,00 грн матеріальної шкоди. На користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з ОСОБА_1 стягнуто по 499 150,00 грн моральної шкоди. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 13 974,00 грн та 16 524,00 грн шкоди, завданої смертю потерпілого. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо його вини у дорожньо-транспортній пригоді. При цьому безпідставно послався на ухвалу Тисменицького районного суду від 09 липня 2020 року про закриття кримінального провадження. В цій ухвалі не зазначено жодного доказу, яким обґрунтовується його вина. Крім того, в клопотанні від 24 червня 2020 року про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, він вини не визнав та зазначив ряд доказів, якими обґрунтовується його невинуватість. З метою встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди він подавав до суду першої інстанції клопотання про витребування з Тисменицького районного суду матеріалів кримінальної справи про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження міститься і заяві представника позивача від 06 жовтня 2020 року. Однак вказані клопотання не було вирішено судом при розгляді справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що витрати на проведення поминального обіду, не відносяться до витрат на поховання. А тому вважає, що суд безпідставно стягнув з нього 13 357,04 грн витрат на проведення поминок.

На думку апелянта, у суду першої інстанції були відсутні і підстави для стягнення з нього вартості велосипеда у розмірі 5 800,00 грн, оскільки жодних доказів про належність його потерпілій та про його вартості позивачем не надано.

Також зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає ступеню фізичних та душевних страждань позивачів, є завищеним. Крім того, така виникла внаслідок необережних дій самої потерпілої, а тому не підлягає відшкодуванню у такому розмірі.

Крім цього, вказує, що суд не обґрунтував розмір судового збору, який вирішено стягнути з нього. У зв`язку із завищенням суми, які підлягає стягненню з нього за рішенням суду, вважає завищеним і розмір витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 покликаються на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2021 року - без змін.

У засіданні апеляційного суду апелянт вимоги скарги підтримав, просив її задоволити.

Відповідачі та їх представник скаргу не визнали, вважають її необґрунтованою, просять відхилити.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 11 травня 2010 року відповідач ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Кіа Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 . Від отриманих травм внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди остання померла на місці події.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2020 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності на підставі статті 49 КК України. Цивільний позов потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без розгляду (а.с. 19-21).

За змістом ухвали в ході досудового слідства встановлено, що ОСОБА_1 не обрав безпечної швидкості руху, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, що склалася, маючи об`єктивну можливість заздалегідь виявити велосипедиста, яка рухалась у напрямку його смуги руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху автомобіля аж до його зупинки, внаслідок чого вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 . При цьому обвинувачений порушив п. 1.3, п.1.5, п.1.10, п.2.3.б, п.12.1, п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками зазначено: батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_5 (а.с. 17).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2011 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Кисил-Сир Вілюйського району, Якутія, позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 (а.с. 37).

Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21 грудня 2011 року дитині ОСОБА_4 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлено над нею опіку, із призначенням її опікуном ОСОБА_3 (а.с. 38).

Відповідно до копії розрахункових документів ОСОБА_2 поніс витрати на поховання ОСОБА_5 у розмірі 3 542,80 грн. За виготовлення надгробного пам`ятника та оградки ОСОБА_2 сплатив 39 700,00 грн. Також ним оплачено витрати на проведення поминального обіду (а.с.23, 24,25, 26, 27, 28,30).

Станом на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «СК «Оранта» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно Полісу № ВА/2945748 від 26 грудня 2009 року. Строк дії договору з 27 грудня 2009 до 26 грудня 2010 року. Ліміт відповідальності страховика: 51 000,00 грн за шкоду завдану життю і здоров`ю потерпілого, 35 000,00 грн за шкоду завдану майну потерпілого. Розмір франшизи - 0 грн.

В ході розгляду справи ПАТ «СК «Оранта» виплатила ОСОБА_4 страхове відшкодування (шкоду, пов`язану із смертю потерпілого) у розмірі 51 000,00 грн (а.с.85, 86, 87-88, 89).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із наявності правових підстав для відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої смертю дочки й матері позивачів, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Посилання апелянта у апеляційні скарзі на те, що місцевим судом не встановлено належним чином його вину у вчиненні ДТП, є безпідставними з огляду на таке.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, суд виходив із того, що вина відповідача у вчиненні ДТП підтверджується наявними у справі доказами. Крім того, ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2020 року закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину у зв`язку із закінченням строку давності на підставі статті 49 КК України. Доводи скарги щодо відсутності вини суд не приймає до уваги, оскільки провадження закрито з нереабілітуючих підстав, що є обставиною неспростовною.

У постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 398/571/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

Крім того, колегія суддів зауважує, що експлуатація транспортного засобу є діяльністю, що пов`язана із підвищеним ризиком невинуватого завдання шкоди іншим учасникам дорожнього руху. Водій автомобіля, розпочинаючи експлуатацію такого джерела підвищеної небезпеки, тим самим приймає на себе усі ризики, пов`язані зі здійсненням такої діяльності, а отже, зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану його власними діями, навіть за відсутності вини у настанні негативних наслідків, якщо вони не викликані дією непереборної сили або настали в силу умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Разом із цим, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення його від відповідальності у зв`язку із тим, що завдання шкоди сталося внаслідок обставин непереборної сили або умислу.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами наведеного закону.

Отже, висновок суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на проведення поминального обіду у загальному розмірі 13 357,04 грн витрат не узгоджуються із положенням статті 1201 ЦК України та статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу».

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими і сума відшкодування матеріальної шкоди, яка стягнута судом, підлягає зменшенню на 13 357,04 грн витрат на поминальний обід та складає 43 242,80 грн.

Щодо доводів апелянта про відсутність доказів для стягнення 5 800,00 грн, як відшкодування шкоди за знищений велосипед, то апеляційний суд не вважає їх обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів щодо визначення велосипеда, як пошкодженого транспортного засобу саме потерпілої. Тому в цій частині рішення суду правильне.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою-другою статті 1193 ЦК України передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

В спірному випадку, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дав правильну оцінку обставинам та дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі.

Твердження апелянта, що шкода завдана внаслідок необережних дій самої потерпілої, а тому не підлягає відшкодуванню у такому розмірі, не заслуговують на увагу.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

В даному випадку, доказів на підтвердження таких обставин у справі немає.

Зважаючи на обставини даної справи, спричинення шкоди фактом смерті потерпілого є підставою для відшкодування шкоди.

Зокрема, судом враховано характер спричиненої шкоди, обставини за яких вона була спричинена, наявність немайнових втрат та вимушених змін. Смерть близької людини завдала позивачам непоправної шкоди, спричинила в їхньому житті вимушені зміни та негативні відчуття. Потерпілі змушені були окрім відновлення психологічного стану, протягом тривалого часу вживати заходів на відшкодування шкоди у зв`язку з відмовою відповідача добровільно відшкодувати таку. Зазначені обставини апелянтом не спростовано. Доводи апелянта щодо неспівмірності розміру шкоди не грунтуються на доказах, а тому відхиляються апеляційним судом.

В частині стягнення судом на користь ОСОБА_4 16 524,00 грн як відшкодування матеріальної шкоди, рішення суду слід скасувати, оскільки як вбачається з матеріалів справи та підтверджено у судовому засіданні апеляційного суду представником позивачів, дана сума була виключена позивачами з позовних вимог та помилково стягнута судом.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2021 року змінити.

Викласти абзац другий рішення суду в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування матеріальної шкоди 43 242,80 грн витрат на поховання.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 16524,00грн. рішення суду скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови оформлено 05 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді І.О. Максюта

В.Д. Фединяк