Провадження № 2/752/3083/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 серпня 2022 року місто Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 8 037,00 грн. та сина в розмірі 8 037,00 грн.

Позов мотивовано тим, ОСОБА_1 з 28 липня 2008 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстровано виконкомом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області. В період шлюбу у сторін народилися діти - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин, тому рішенням Голосїївського районного суду міста Києва від 30.05.2014 року у справі № 752/4479/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року зазначене рішення було залишено без змін. Оскільки в досудовому порядку домовленості з питання утримання дітей між сторонами не досягнуто, позивач вимушена була звернутись до суду із указаним позовом.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року в даній цивільній справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Стислий виклад позиції відповідача та інші заяви по суті

17 грудня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти суми аліментів визначених позивачем, просить суд призначити розмір аліментів на підставі ст. 182 СК України, зазначаючи про те, що він дійсно є директором двох товариств, однак заробітну платню не отримує тому не має фінансової можливості утримувати дітей у розмірі визначеному позивачем. Окрім цього, відповідач не визнає наведений позивачем обсяг витрат, які остання несе щомісячно, забезпечуючи двох дітей одноособово.

20 грудня 2021 року надійшла відповідь на відзив, якою позивач зазначає, що відповідно до положень трудового законодавства, враховуючи, що факт перебування відповідача на посаді двох ТОВ не заперечується сторонами, останній не може не отримувати заробітну плату, як мінімум це в розмірі мінімальної заробітної плати по м. Києву та Київській області.

05 січня 2022 року надійшли заперечення на відповідь на відзив, якими відповідач зазначає, що в директора товариств, на підставі того що трудовий договір із ним не укладався, обов`язок нараховувати директору заробітну плату відсутній. На підтвердження відсутності доходів за 2021 року відповідачем долучена до матеріалів справи копія електронної довідки з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києві від 30.05.2014 року у справі № 752/4479/14-ц розірвано.

Від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 24.03.2021 р.

У подальшому в подружжя народилась донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 08.02.2013 р.

Як стверджує позивач, відповідач є керівником ТОВ «Укртендер консалтин» та ТОВ «Європейська нафтова - компанія», що, на переконання позивача, є фактом, який обґрунтовує можливість сплачувати аліменти на дітей у визначеному в позові розмірі.

У заперечення вказаного відповідач зазначає, що дійсно є керівником згаданих підприємств, однак заробітну плату не отримує тривали час, а тому зазначене є підставою для зменшення розміру аліментів, які позивач просить стягнути на її користь.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частинами першою, другою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач у відзиві вказав, що він має певні проблеми із заробітком, а тому не може надавати достатньо коштів колишній дружині на утримання дітей. На разі він намагається поліпшити свій матеріальний стан, а тому не заперечує щодо сплати аліментів на утримання, однак просить суд при цьому керуватись положеннями ст. 182 СК України у визначенні розміру аліментів.

Суд бере до уваги те, що відповідач офіційно працевлаштований, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків, а також те, що відповідач не заперечував проти призначення аліментів, як таких.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів, і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18).

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Щодо розміру аліментів слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи.

Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Беручи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів спільних дітей, враховуючи їх вік, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача аліментних зобов`язань стосовно інших осіб, при цьому враховуючи те, що відповідач офіційно працевлаштований, суд дійшов висновку про необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000 грн. та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн.

У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (частина перша стаття 192 Сімейного кодексу України).

Згідно зі статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 27 липня 2021 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 гривні.

У тексті позовної заяви, позивачем наведений орієнтовний розрахунок судових витрат, пов`язаних із надання професійної правової допомоги, в розмірі 10 000 грн, а у прохальній частині позову просить вирішити питання про стягнення із відповідача на її користь судові витрати, про шо необхідно зазначити наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та Касаційного Адміністративного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19. Щодо цього питання свою позицію висловив КАС і у постанові від 16.04.2020 у справі №727/4597/19., зазначивши, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа.

Поряд із цим, судом не встановлено, що на підтвердження обсягу виконаних робіт позивачем долучено до матеріалів будь-яких документів у підтвердження, зокрема: копії договору про надання правової допомоги, акту приймання-передачі послуг, документів на підтвердження розрахунку з адвокатом у розмірі 10000 грн., а тому в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову правничу допомогу слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 180, 181, 182, 183, 185, 191, 192 СК України, статтями 76 81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень; сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісяця, починаючи з 27 липня 2021р. та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) грн.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

7. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 25.08.2022р.

Суддя І. О. Ольшевська