К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року місто Київ

справа № 760/20379/20

апеляційне провадження № 22-ц/824/7777/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Кушнір С.І. від 8 листопада 2021 року у справі за позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 1 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у борг 1 500 доларів США та зобов`язався сплачувати 2,5 відсотки у гривнях щомісячно. Кінцевий строк повернення позики визначений за погодженням сторін, але не пізніше 12 місяців з моменту написання розписки.

23 березня 2020 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення суми боргу та відсотків за попередні місяці, однак відповідач свої зобов`язання не виконав і позику не повернув.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно повернути борг, ОСОБА_3 просила стягнути з нього суму позики в розмірі 42 000 грн., пеню в розмірі трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 1 312 грн. 61 коп., проценти за користування позикою в сумі 12 600 грн. та витрати на правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року позов ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 1 вересня 2019 року в розмірі 39 153 грн., відсотки в розмірі 10 872 грн. 90 коп., три проценти річних в розмірі 1 174 грн. 59 коп., судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено існування між сторонами договірних правовідносин, що виникли на підставі розписки від 1 вересня 2019 року і наявність у відповідача обов`язку повернути отримані у борг кошти. Разом з тим, еквівалент 1 500 доларів США має встановлюватися на момент ухвалення рішення і по основному боргу складає 39 153 грн., а по трьох процентах річних - 1 174 грн. 59 коп. Ураховуючи, що відповідач частково сплатив передбачені договором проценти, то з нього підлягає стягненню заборгованість про процентах в сумі 10 872 грн. 90 коп. Зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, суд виходив із складності справи та принципу співмірності, внаслідок чого дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що між сторонами не було укладено договору позики, оскільки ОСОБА_1 складено лише проект розписки від 1 вересня 2019 року і фактичне отримання коштів не відбулося. Крім того, в цей день позивач перебувала за кордоном, що унеможливлювало передачу коштів.

Судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів від Державної прикордонної служби щодо перебування позивача у спірний період за кордоном.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 не подала відзив на апеляційну скаргу.

Процесуальні дії, вчинені судом апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про витребування з Державної прикордонної служби інформацію щодо перетину позивачем кордону України у період з 1 серпня 2019 року по 31 жовтня 2109 року, оскільки наявні в матеріалах справи докази є достатніми для перевірки законності рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що згідно з розпискою від 1 вересня 2019 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 у борг грошові кошти в розмірі 1 500 доларів США та зобов`язався сплачувати 2,5 проценти щомісячно в гривневому еквіваленті, згідно курсу на

день відправки на карту. ОСОБА_1 зобов`язався повернути основну суму, яка буде влаштовувати обох сторін, але не пізніше 12 місяців з моменту написання розписки (а.с.9).

26 грудня 2019 року ОСОБА_1 перерахував на картку ОСОБА_3 проценти по розписці за грудень 2019 року в сумі 873 грн., що еквівалентно 37,50 доларам США (а.с.46).

23 березня 2020 року ОСОБА_3 направила ОСОБА_1 вимогу про повернення заборгованості по розписці, однак останній зобов`язання за вищенаведеним договором позики не виконав, борг не повернув (а.с.10).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень статі 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з приписами статі 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 , оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики від 1 вересня 2019 року не виконав, борг з процентами не повернув.

Отже, висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що між сторонами були відсутні боргові правовідносини, оскільки відповідач не отримував грошових коштів у позику, відхиляються колегією суддів з тих підстав, що зміст розписки від 1 вересня 2019 року свідчить про передання відповідачу грошових коштів у формі позики і підтверджує факт укладення договору позики між сторонами. При цьому будь-яких доказів на спростування даного факту скаржником не подано.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не могла передати відповідачу грошові кошти 1 вересня 2019 року, оскільки перебувала в цей час за кордоном, також є безпідставним з огляду на те, що відповідач фактично не заперечує написанням ним відповідної розписки про отримання грошових коштів у позику, а наявність у ОСОБА_3 оригіналу боргової розписки є достатнім доказом наявності права вимоги за договором позики.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує наявну в матеріалах справи копію платіжного доручення про сплату відповідачем процентів за договором позики (а.с.46), що безумовно свідчить про отримання відповідних коштів у борг та часткове виконання його умов, а саме виплату процентів за користування позикою.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: