Справа № 489/4850/21
Номер провадження 2/489/310/22
РІШЕННЯ

Іменем України

29 серпня 2022 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ревицької Р. В.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача 1 Руденка А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління патрульної поліції в Миколаївській області (далі - відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач 2) про відшкодування моральної шкоди

встановив

В липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.07.2021 о 14:15 год. отримав у застосунку «Дія» повідомлення про відкриття відносно нього виконавчого провадження №66031782 від Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) із загальною сумою до сплати 1139 грн., стягувачем зазначено Управління патрульної поліції у Миколаївській області. Практично одночасно почав отримувати СМС-повідомлення від банків про арешт рахунків позивача в банках. В ході спілкування з державним виконавцем Лисенко К.М. виявилося, що підставою відкриття виконавчого провадження був лист від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 08.05.2021 «Про направлення постанови по справам про адміністративні правопорушення для примусового виконання» (на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду м. Одеса від 03.06.2020, справа №489/139/19). Позивач зазначає, що дана постанова стосується іншої особи. Стосовно ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП іншою постановою серії НК №613792 від 03.12.2018, яка була скасована рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.10.2020 (справа №489/3219/20), яке набрало законної сили та не було оскаржено в апеляційному порядку Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області.

ОСОБА_1 звернувся до Управління патрульної поліції в Миколаївській області (далі УПП в Миколаївській області) для того, щоб вирішити дану ситуацію. Позивач зазначає, що в УПП в Миколаївській області його змусили довго очікувати, начальник відділу адміністративної практики ОСОБА_2 відмовився негайно вирішувати вище вказану проблему. Після крику позивача ОСОБА_2 почав займатися справою, але не знав що робити, не знав як знайти у реєстрі судових рішень справу і переконатися, що постанова скасована, а інша справа не відноситься до позивача. ОСОБА_1 хотів допомогти ОСОБА_2 , але двоє поліцейських незаконно скрутили руки позивачу та виштовхнули з кабінету. В таких діях поліцейських позивач вбачає ознаки катування людини, що завдали фізичних страждань. Пізніше ОСОБА_2 виніс позивачу документ про відкликання адміністративного матеріалу з Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса ), однак робочий день у виконавчій службі вже закінчився і звернутися з проханням закінчити виконавче провадження та зняти арешти з рахунків у банках 09.07.2021 вже було неможливим, що ще більше посилило глибину моральних страждань позивачу, оскільки фізичні та душевні страждання перетворилися у довгострокові. На підставі цього позивач в позовній заяві просить стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 65000 грн.

Згодом позивач збільшив вимоги та просив стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. у зв`язку з невизнанням позову відповідачем 1 та його поясненнями щодо наявності декількох постанов апеляційної інстанції у його справі, хоча рішення, яким скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення не оскаржувалось.

Представник відповідача 1 подав до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив в якому зазначив, що ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтував обсяг та глибину своїх душевних страждань, яких він зазнав внаслідок відкриття відносно нього виконавчого провадження. Якщо б позивач дотримувався черги, то відповідно його питання було б вирішено у будь-якому випадку вже після 16:00 год., оскільки позивач звернувся до УПП в Миколаївській області о 15:10 год, чекаючи своєї черги з великою вірогідністю не встиг би звернутися до закінчення робочого часу до Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) зі зверненням стосовно зняття арешту з його майна. Також, позивач не розібравшись з підставами відкриття виконавчого провадження безпідставно вчинив конфлікт в УПП в Миколаївській області.

Представник відповідача 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не визнає позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення тому що неправомірність дій працівників УПП в Миколаївській області, на які посилається позивач як на підставу відшкодування шкоди, на момент розгляду даної цивільної справи були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є протиправними після такого виправлення. Права позивача на момент розгляду справи не порушені та жодним чином не обмежені.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до постанови Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.07.2021 відкрито виконавче провадження № 66031782 відносно ОСОБА_1 , стягувачем зазначено УПП в Миколаївській області.

09.07.2021 головним державним виконавцем Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Лисенко К.М. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Постановою головного державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Лисенко К.М. від 12.07.2021 закінчено виконавче провадження № 66031782 відносно ОСОБА_1 .

Постановою головного державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Лисенко К.М. від 12.07.2021 знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику ОСОБА_1 .

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч.2 ст.1167 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України).

За приписами ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В якості протиправних дій позивач зазначає:

- направлення на примусове виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка на той момент була скасована судовим рішення, внаслідок чого було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на його рахунки.;

- тривалий час усунення порушення та застосування до нього фізичної сили;

- невизнання позову та пояснення в суді представника відповідача.

Суд вважає, що протиправність направлення на примусове виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення є доведеною, оскільки відповідач 2 своїм листом про відкликання без виконання підтвердив помилковість направлення такої постанови.

Щодо тривалості часу надання листа про відкликання, суд враховує докази надані відповідачем 1, про те, що на прийом були записані інші громадяни і питання позивача вирішувалось в порядку черговості. Вирішення питання позивача позачергово порушувало б права інших відвідувачів.

Суд також виходить з того, що у випадку передбачення законодавством процедури визнання дій протиправними та коли такі дії не є явно протиправними, підставою для стягнення моральної шкоди є відповідне рішення про визнання дій протиправними.

Відповідно до ст. 43, 44 Закону України "Про Національну поліцію" працівники поліції мають право на застосування сили у встановлених законом випадках.

Проаналізувавши відеозапис, суд приходить до висновку, що поведінка та дії позивача не відповідали загальноприйнятим правилам поведінки, а дії працівників поліції не були явно неправомірними, тому для висновку про протиправність дій працівників поліції необхідно рішення за результатами оскарження дій в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами протиправність дій щодо тривалості часу усунення порушення та застосування до нього фізичної сили.

Невизнання позову та пояснення надані в суді або у відзиві на позов також не є неправомірними діями, якщо не утворюють складу адміністративного або кримінального правопорушення, тому не можуть бути підставою для стягнення компенсації моральної шкоди.

Протиправні дії щодо направлення на примусове виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, які призвели до відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на рахунки позивача заподіяли позивачу моральну шкоду, яка полягала у душевних переживаннях, необхідності вчиняти дії щодо відновлення його порушеного права.

Такі наслідки перебувають у прямому причинному зв`язку з протиправними діями.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує ступінь та глибину душевних переживань, їх тривалість. Щодо арешту рахунків, суд враховує те, що позивачем не надано доказів наявності або відсутності коштів на рахунках на які накладено арешт, що унеможливлює визначення істотності негативного вплину протиправних дій на фінансові можливості позивача.

Виходячи з принципу розумності та співмірності, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню компенсація моральної шкоди в сумі 3000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц вказано, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

У зв`язку з наведеним компенсація ОСОБА_1 моральної шкоди підлягає стягненню саме з Державного бюджету України, оскільки йому завдана моральна шкода органом державної влади - Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області (такий висновок узгоджується з правовою позицією, сформульованою Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позивних вимог та необхідність їх часткового задоволення, шляхом стягнення компенсації моральної шкоди в сумі 3000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-268 ЦПК України, суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Управління патрульної поліції в Миколаївській області, ЄДРПОУ - 40108646, адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б/1.

Відповідач 2: Державна казначейська служба України, ЄДРПОУ - 37567646, адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. В. Кокорєв