Провадження № 2/756/310/22
У х в а л а

18 серпня 2022 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Колядінцевій П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

У судове засідання ОСОБА_1 чи її представник повторно не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив позов ОСОБА_1 залишити без розгляду та стягнути з неї на користь відповідачки витрати на правничу допомогу.

Заслухавши думку представника відповідачки, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду, виходячи з наступного.

Як закріплено у пп. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд (зокрема, рішення Європейського суду з прав людини в справах "Пономарьов проти України" та "Мушта проти України"), сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України установлено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно із ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

У судові засідання, призначені на 21.09.2021 року, 07.12.2021 року, 30.05.2022 року не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином шляхом направлення повісток за вказаною в позовній заяві адресою,

Ці поштове відправлення разом із судовими повістками повернуті відділом поштового зв`язку на адресу суду відповідно 26.08.2021 року, 14.11.2021 року та 18.05.2022 року, у зв`язку відсутністю адресата, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважаються врученими в ці дні.

Крім того, судову повістку на 30.05.2022 року було вручено 14.05.2022 року представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с. 34).

Окрім цього, про судове засідання ОСОБА_1 повідомлялася шляхом направлення СМС-повідомлення за номером телефону указаним у заявах по суті справи, що відповідно до довідки про її доставку одержані адресатом (т. 2 а.с. 27).

У судове засідання 18.08.2022 року ОСОБА_1 та її представник повторно не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими листами з повідомленням на адресу їх проживання, яку вони зазначили у процесуальних заявах по суті справи. Ці поштове відправлення разом із судовими повістками повернуті відділом поштового зв`язку на адресу суду відповідно 08.06.2022 року та 14.08.2022 року, у зв`язку відсутністю адресата, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважаються врученими в ці дні (т. 2 а.с. 44-47).

Заяв про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження позивачка чи її представник до суду не подавали.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що позивачка у судове засідання повторно не прибула, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, заяв про зміну свого чи представника місця проживання або заяви про розгляд справи у її відсутність не подавала, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

За змістом ч. 9 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У судовому засіданні представник відповідачки подав заяву про стягнення з позивачки понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 109 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 133, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідачки надано договір № 652/3/02-11-2020 про надання правничої (правової) допомоги від 02.11.2020 року, додаткову угоду № 1 від 02.11.2020 року до договору № 652/3/02-11-2020 про надання правничої (правової) допомоги від 02.11.2020 року, додаткову угоду № 2 від 05.04.2021 року до договору № 652/3/02-11-2020 про надання правничої (правової) допомоги від 02.11.2020 року, додаткову угоду № 3 від 27.04.2021 року до договору № 652/3/02-11-2020 про надання правничої (правової) допомоги від 02.11.2020 року, додаткову угоду № 4 від 05.07.2021 року до договору № 652/3/02-11-2020 про надання правничої (правової) допомоги від 02.11.2020 року, додаткову угоду № 5 від 22.12.2021 року до договору № 652/3/02-11-2020 про надання правничої (правової) допомоги від 02.11.2020 року, рахунки на оплату № 279 від 03.11.2020 року, № 118 від 07.04.2021 року, № 137 від 28.04.2021 року, № 259 від 13.08.2021 року, № 334 від 18.10.2021 року, № 407 від 16.12.2021 року, акти надання послуг № 448 від 03.11.2020 року, № 171 від 07.04.2021 року, № 182 від 30.04.2020 року, № 330 від 16.08.2021 року, № 384 від 18.10.2021 року, № 465 від 16.12.2021 року, платіжні доручення № 85978079.1 від 04.11.2020 року, № від 07.04.2021 року, № 127803961 від 29.04.2021 року, № від 06.09.2021 року, № ІВ88106779 від 27.10.2021 року, № 292384299 від 24.12.2021 року та довідку № 81-23/2/20296 від 16.08.2022 року про зарахування коштів на рахунок АО «Міллер».

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні від 19.10.2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.01.2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї,що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 залишається судом без розгляду внаслідок її повторного неодноразового неприбуття у судові засідання без поважних причин, що розцінюється судом як необґрунтована процесуальна поведінка, а також враховуючи складність справи, тривалість затраченого представником відповідача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає достатнім розміром стягнення з позивачки на користь відповідача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 7 400 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.131, 133, 137, 142, 257, 353, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.

Роз`яснити, що після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, заявник має право звернутися до суду повторно.

Стягнути з ОСОБА_1 (відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) 7 400 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення.

Суддя