ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 серпня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 731/531/21

Головуючий у першій інстанції - Савенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/762/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Варвинського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про визнання недійсним кредитного договору, -

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», в якому просила визнати недійсним кредитний договір № 3071869 від 03.10.2020, укладений між нею та ТОВ «МІЛОАН», та стягнути з відповідача на її користь понесені у справі судові витрати.

Позов обґрунтовувала тим, що у жовтні 2020 року, під час переїзду з міста Чернігова до смт Варва, у неї було викрадено сумку з особистими речами, в якій, серед іншого, знаходилися паспорт громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків та кредитні картки. З даного приводу вона звернулась до Варвинського відділу поліції, де їй порекомендували подати до міграційної служби заяву про втрату паспорта та видачу нового, що нею і було зроблено.

З жовтня 2021 року позивачці почали надходити смс-повідомлення, а також телефонні дзвінки невідомих осіб з вимогами сплатити невідому їй кредитну заборгованість. 16.01.2021 позивачка з сервісу кредитних історій з`ясувала, що 03.10.2020 шляхом неправомірних дій від її імені було оформлено вищевказаний спірний кредитний договір. У травні 2021 року із листа ТОВ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» позивачка дізналася, що до останнього перейшло право вимоги за спірним кредитним договором з ТОВ «МІЛОАН» за договором відступлення прав вимоги, та станом на 27.07.2021 борг становить 52 908,90 грн.

Позивачка стверджує, що оскаржуваного договору не укладала та не підписувала, будь-яких дій на отримання кредитних коштів за ним ні в письмовому, ні в електронному вигляді не вчиняла, а також не вчиняла будь-яких дій, що могли б призвести до укладення цього договору третіми особами, тобто під час укладення цього договору були відсутні її волевиявлення та внутрішня воля. За заявою позивачки до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за фактом заволодіння грошовими коштами шляхом обману з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України.

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 31.05.2022 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на недоведеність та неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок районного суду про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний саме позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, з отриманням нею листа на електронну пошту та/або смс-повідомлення, є помилковим.

Заявниця зазначає, що судом не враховано, що необхідні для проходження процедури ідентифікації для отримання кредиту персональні дані (РНОКПП, паспортні дані, номер телефону, місце реєстрації, реквізити банківської картки, місце роботи, сімейний стан та контактні дані), можуть бути відомими не лише позивачці, а і третім особам.

Указує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження належності ОСОБА_1 картки № НОМЕР_1 , на яку було проведено перерахунок коштів за спірним кредитним договором.

Наголошує, що відсутність доказів отримання саме позивачкою одноразового ідентифікатора, відсутність доказів реєстрації саме позивачки у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, відсутність доказів отримання саме позивачкою коштів за оспорюваним кредитним договором, свідчить про обґрунтованість вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання спірного договору недійсним, оскільки ОСОБА_1 не довела, що не підписувала договір про надання фінансового кредиту за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що в неї було викрадено паспорт громадянина України, реєстраційний номер платника податків та кредитні картки, як і не підтвердила, що вона втратила мобільний телефон з номером НОМЕР_2 та картку № НОМЕР_1 , не надала суду жодних доказів на підтвердження протиправних дій будь-яких осіб при укладенні договору, в тому числі шахрайських дій третіх осіб щодо використання її персональних даних, а також доказів того, що розрахунковий рахунок, на який було перераховано кошти, їй не належить.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 03.10.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 3071869, за умовами якого позивачка отримала грошові кошти у розмірі 5 000 грн, строком на 30 днів з 03.10.2020 по 02.11.2020, зі сплатою комісії за надання кредиту (500 грн) та процентів за користування кредитом (1 875 грн). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 7 375 грн (а.с. 6-10, 59, 63-66; п. 1.1-1.6 договору).

Договором передбачені загальні умови, умови щодо пролонгації кредиту, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, гарантії та запевнення позичальника, порядок укладення договору, строк дії договору, порядок внесення змін, доповнень та розірвання договору, вирішення спору та заключні положення; додатком до договору є графік розрахунків.

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 договору).

Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 Договору (п. 2.4.1 договору).

Позичальник підтверджує, що: до укладення цього договору отримав від Товариства інформацію, зазначену в ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема в ч. 2 ст. 12 цього Закону та в Законі України «Про захист прав споживачів»; до підписання цього договору ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п. 6.3) та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства miolan.ua та є невід`ємною частиною цього договору (п. 5.1 договору).

Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (п. 6.1 договору).

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через Веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер НОМЕР_3 . Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству (п. 6.2 договору).

Приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на Веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору; він не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив товариство (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана товариству в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; він відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору; він не є військовослужбовцем та не проходить один з видів військової служби, визначених ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в момент укладення цього договору (п. 6.3 договору).

Укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.4, 6.5 договору).

Цей кредитний договір (індивідуальна частина) є самостійним кредитним договором (правочином), що містить усі істотні умови, укладений у порядку, спосіб та формі, що відповідає вимогам законодавства. Визнання недійсним, неукладеним, нікчемним будь-якого додатку, документу, що є частиною цього договору або окремих умов цього кредитного договору (індивідуальна частина) не має наслідком недійсність, нікчемність або неукладеність цього кредитного договору в цілому і сторони підтверджують, що уклали б цей кредитний договір і без включення до нього умов, що визнані недійсними, нікчемними, неукладеними (п. 9.1 договору).

Листування між сторонами цього договору здійснюється через особистий кабінет позичальника, електронну пошту або пошту за адресами, зазначеними в розділі 10 цього договору (п. 9.3 договору)

У розділі 10 договору «Реквізити сторін» вказано ідентифікуючі відомості позичальника ОСОБА_1 (РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса проживання, телефон, адреса електронної пошти) та позикодавця ТОВ «МІЛОАН» (місцезнаходження, електронна пошта, код ЄДРПОУ, номер і дата свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, ПІБ генерального директора).

Як вбачається з платіжного доручення № 29634475 кредитні кошти від ТОВ «МІЛОАН» згідно договору 3071869 у сумі 5 000 грн були перераховані на картковий рахунок отримувача ОСОБА_1 (код НОМЕР_4 ) MASTERCARD № НОМЕР_7 03.10.2020 (а.с. 10 зворот, 68).

Кредитний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що підтверджується наданими відповідачем інформацією з електронного файлу (LogFile застосування коду) щодо підтвердження підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір у формі електронного правочину та хронологією вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину № 3071869 від 03.10.2020, згідно з якою для укладання вищевказаного електронного кредитного договору сторони вчинили наступні дії в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та поза нею:

10.03.2020 4:21:00 РМ введення позичальником даних по заяві;

10.03.2020 4:21:00 РМ заяву відправлено позичальником на розгляд;

10.03.2020 4:21:00 РМ автоматичні перевірки по заяві;

10.03.2020 4:21:00 РМ перевірка позичальника за даними БКІ;

10.03.2020 4:21:00 РМ скорингова оцінка позичальника;

10.03.2020 4:21:00 РМ позичальнику відправлено SMS повідомлення з ідентифікатором (кодом) для підписування акцепту та укладення договору;

10.03.2020 4:21:00 РМ позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт);

10.03.2020 4:22:00 РМ друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника;

10.03.2020 4:22:00 РМ кредитні кошти перераховано на карту позичальника (а.с.60-62, 67, 96).

Також з метою погашення відповідної заборгованості та неодноразової пролонгації кредитного договору № 3071869 позичальником ОСОБА_1 неодноразово здійснювалися відповідні виплати на користь відповідача ТОВ «МІОЛАН», що підтверджується банківською випискою АТ «Ощадбанк» ТВБВ № НОМЕР_5 по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_6 з 01.01.2018 по 21.12.2021 та відповідними меморіальними ордерами: № 32076318 від 02.11.2020, № 32408311 від 06.11.2020, № 33240561 від 16.11.2020, № 33241475 від 16.11.2020, № 33874624 від 24.11.2020, № 33874697 від 24.11.2020, № 34972752 від 08.12.2020, № 35430610 від 14.12.2020, № 36099244 від 23.12.2020 (а.с. 69-77, 134-149).

Також, відповідачем до відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції надано: копію згоди на отримання та передачу інформації, що складає кредитну історію, яку надав позивач, копію згоди на обробку персональних даних, копію шаблону сторінки, що генерується в заповненому вигляді в особистому кабінеті позичальника на сайті відповідача та містить пропозицію (оферту) про укладення електронного кредитного договору з посиланням на кредитний договір та відомості про необхідність підписання відповіді про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцептувати оферту) одноразовим ідентифікатором та копію Правил надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» у редакції від 14.09.2020, які є невід`ємною частино кредитного договору укладеного з позичальником, відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, додатки до кредитного договору - графіки розрахунків після здійснення операцій щодо пролонгацій кредиту, роздруківки завантажених позивачкою до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства власних фото з паспортом у руках (а.с. 48-58, 78-87, 93-95).

11.03.2021 між ТОВ «МІЛОАН» (кредитор) та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 64-МЛ, за яким до нового кредитора перейшли належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3071869 від 03.10.2020 (а.с. 88-91).

У матеріалах справи містяться копії письмового повідомлення та СМС-повідомлення про відступлення прав вимоги, вимоги щодо сплати кредитної заборгованості ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на ім`я позивачки щодо виконання зобов`язань та повернення наявної заборгованості за кредитним договором (а.с. 12-13, 92, 96).

ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» є зареєстрованими у належному порядку фінансовими установами, що надають фінансові послуги, зокрема з кредитування, що підтверджується виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та свідоцтвом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 14, 46-47).

Статтями 16, 203, 215 ЦК України передбачено, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).

Судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики).

Відповідно до статтей 3, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Згідно з частиною першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Отже, як установлено судом, оспорюваний кредитний договір укладений між сторонами на підставі оформлення та подання позивачкою ТОВ «МІЛОАН» відповідної анкети-заяви на кредит № 3071869 від 03.10.2020, підписання позичальником одноразовим ідентифікатором та відправлення товариству електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір та перерахування на її картковий рахунок суми кредиту, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що вона не укладала вищевказаного кредитного договору, не вчиняла будь-яких дій на отримання кредитних коштів за ним ні в письмовому, ні в електронному вигляді або у будь-який інший спосіб, не здійснювала дій, що могли призвести до укладення кредитного договору від її імені третіми особами, а також щодо непідписання нею договору за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, з отриманням нею листа на електронну пошту та/або смс-повідомлення, не можуть бути взяті до уваги, оскільки спірний договір укладено з використанням нею електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, як було встановлено судом, позивачка з 03.10.2020 по 23.12.2020 періодично сплачувала відсотки за користування кредитом та неодноразово вчиняла дії щодо продовження строку дії кредитного договору, що підтверджується належними,достатніми та допустимими доказами.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказувала, що у жовтні 2020 року у неї було викрадено паспорт, РНОКПП та кредитні картки, після чого за допомогою даних документів шахрайським способом було укладено оспорюваний кредитний договір.

На підтвердження вказаного ОСОБА_1 до позову додано лише повідомлення Прилуцької місцевої прокуратури, у якому зазначено, що її заяву щодо внесення відомостей до ЄРДР за фактом оформлення на її ім`я кредиту та заволодіння грошовими коштами розглянуто та 27.01.2021 прокуратурою за фактом заволодіння грошовими коштами шляхом обману внесено відомості до ЄРДР за № 0000013 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 13 зворот).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, в якій з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30.09.2015 у справі № 6-780цс15 та від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17.

У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та правових позицій Верховного Суду, саме ОСОБА_1 як позивачка та особа, яка стверджує про порушення її прав, повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог - втрату паспорта, РНОКПП та кредитних карток і оформлення кредитного договору шахрайським способом третіми особами.

На виконання вимог ст. 12 ЦПК України, всупереч процесуального обов`язку, позивачкою в розпорядження суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження підстав та обставин позовних вимог не надано.

Повідомлення Прилуцької місцевої прокуратури про внесення відомостей до ЄРДР за №0000013 за фактом заволодіння коштами шляхом обману з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 190 КК України, на яке посилається позивачка, не містить інформації яка б свідчила саме про крадіжку згадуваних паспорта, РНОКПП та платіжної картки, і не підтверджує достовірно, що вказане кримінальне провадження з приводу заволодіння грошовими коштами стосується саме оспорюваного договору.

Як вірно вказав суд першої інстанції, сам по собі факт внесення в ЄРДР відомостей по факту заволодіння грошовими коштами позивача шляхом обману, що доводиться копією відповідного повідомлення Прилуцької місцевої прокуратури, не підтверджує наведених у позовній заяві обставин, адже зміст фабули не містить відомостей щодо інших неправомірних дій вчинених по відношенню до позивача, зокрема, що пов`язані з взломом її телефону чи акаунтів в інтернет-мережі.

Доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів з повідомленням про викрадення її паспорта, РНОКПП та кредитних карток, а також доказів отримання нею нового паспорта чи дублікату РНОКПП, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначалось вище, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

З огляду на викладене, є юридично неспроможними посилання заявниці щодо неврахування районним судом того, що необхідні для проходження процедури ідентифікації для отримання кредиту персональні дані (РНОКПП, паспортні дані, номер телефону, місце реєстрації, реквізити банківської картки, місце роботи, сімейний стан та контактні дані), можуть бути відомими не лише позивачці, а і третім особам. Доказів внесення цих даних до заяви на укладення кредитного договору не ОСОБА_1 , а іншою особою, до суду не надано.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження належності ОСОБА_1 картки № НОМЕР_1 , на яку було проведено перерахунок коштів за оспорюваним кредитним договором, оскільки, як зазначалось вище, обов`язок доказування лежить саме на позивачці, як на особі, яка звернулася до суду з позовом, і остання не була позбавлення можливості подати до суду докази належності/неналежності їй вказаного карткового рахунку.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, встановлених обставин справи та наданих на їх підтвердження чи заперечення доказів, оцінених судом у сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Варвинського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко