Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

28.07.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовується тим, що спільне життя між сторонами не склалося через систематичну протиправну поведінку відповідача відносно позивача, тому подальше спільне життя подружжя є неможливим. Сторони проживають окремо, не пов`язані спільним побутом, примирення не вбачається можливим.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про припинення (закриття) провадження в цивільній справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення в цивільній справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін в цивільній справі.

10.11.2021 року до суду було подано відзив, а 26.11.2021 року заперечення, в яких відповідач, серед іншого, вказує, що не визнає позовні вимоги.

Що стосується самих обставин, викладених у позовній заяві, зазначає, що вони є надуманими представником позивачки і не підтверджені належними та допустимими доказами. Пояснює, що подружжя почали проживати спільно без реєстрації шлюбу з липня 2019 року, а 30.04.2020 року зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька, після чого сімейні відносини зазнали змін. Позивачка з донькою переїхали у м. Бориспіль Київської обл. до батьків, що пов`язано з невеликою заробітною платою відповідача. Рішення позивачки пожити окремо він сприйняв з розумінням з огляду на те, що час може їх примирити.

Після того, як позивач стала проживати окремо, почав добровільно перераховувати грошові кошти як аліменти на утримання дитини і за погодженням зустрічатись з дитиною. Відповідач робить все можливе, щоб зберегти сім`ю і виховувати дочку у повній родині.

23.11.2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача вважає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам дитини.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.04.2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

За змістом ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій між тим зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. При цьому, за ч. 2 цієї статті дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин.

Вбачається, що позивачем подано позовну заяву до суду 26.07.2021 року. За досить тривалий час перебування справи в провадженні суду сторони не примирилися, відсутні будь-які доводи та докази, що відповідачем вживались заходи, спрямовані на примирення з позивачем з метою налагодження та підтримання шлюбних стосунків.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Аналізуючи викладені правові норми та доводи сторін вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, позивач не бажає примирення з відповідачем та збереження шлюбу. Наявність у сторін малолітньої дитини не є безумовною підставою для необхідності збереження шлюбу попри волю одного з подружжя. До того ж, відсутність взаєморозуміння між батьками є наслідком негативного впливу на стан дитини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер.

Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12.06.2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат заявлених сторонами слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

У позовній заяві сторона позивача зазначає, що вартість послуг АО «СУПРЕМА ЛЕКС» в частині розірвання шлюбу в судовому порядку становить 2500 грн. та згідно наданого опису послуг вказана сума включає в себе: вивчення документів клієнта, формування та узгодження правової позиції (1 год.) - 500 грн.; підготовка процесуальних документів (2 год.) - 1000 грн.; вивчення документів, що подаються відповідачем (1 год.) - 500 грн.; підготовка до участі в судових засіданнях, безпосередня участь у таких засіданнях (1 год.) - 500 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу разом з позовною заявою представником надано копії наступні документів: договір про надання правової допомоги (про надання професійної правничої допомоги) від 03.06.2021 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; дублікат квитанції від 04.06.2021 року на суму 5000 грн.

У поданому до суду відзиві сторона відповідача заперечує щодо розрахунку судових витрат на правову допомогу позивачу, оскільки вони не підтверджені належними і допустими доказами, а саме відсутня квитанція про сплату 2500 грн. за надання правової допомоги про розірванні шлюбу, а представлені квитанції на суму 8250 грн. та суму 5000 грн. не дають змоги ідентифікувати їх як оплату за правову допомогу у справі про розлучення.

Разом з тим, судова практика наразі сформувала широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. При цьому, даний перелік не є вичерпним.

Умовами укладеного договору про надання правової допомоги (про надання професійної правничої допомоги) від 03.06.2021 року визначена сума гонорару адвоката за надання правової допомоги у різних питання, зокрема і розірвання шлюбу, а надана копія квитанції підтверджує їх сплату.

Разом з тим, варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду (справа№ 923/560/17, справа № 329/766/18, справа № 178/1522/18.

Таким чином, доводи відповідача не є обґрунтованими.

При цьому, суд звертає увагу, що розгляд справи проводився судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тому фактично витрати у сумі 500 грн. за участь у судовому засіданні адвокатом не понесені.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе вимогу щодо стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково у розмірі 2000 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір в розмірі 908 грн., який був сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 206, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 30 квітня 2020 року Солом`янським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 448, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн., а також судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: