ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3261/22 Справа № 932/2088/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він приблизно 40 років знайомий із ОСОБА_3 . Наприкінці 2017 року під час зустрічі ОСОБА_3 та його син ОСОБА_4 запропонували позивачу бізнес-проект. Відтак, між позивачем та відповідачами було укладено усний договір, відповідно до якого позивач передав відповідачам грошові кошти у розмірі 70 000 Євро, а останні згідно усної домовленості зобов`язались організувати бізнес у м. Валенсія (Королівство Іспанія), який полягав в оренді квартир (апартаментів), які потім необхідно було здавати туристам з метою отримання прибутку. За умовами договору відповідачі повинні були частину прибутку у розмірі 50% віддавати позивачу після сплати комунальних платежів та податків. Свідком передачі коштів є донька позивача ОСОБА_5 . Договором також було передбачено, що надавати послуги з пошуку житла та розміщення туристів повинно підприємство, засновниками якого є відповідачі. Позивач зі свого боку, на виконання умов договору, підписував надані відповідачами договори та інші документи, необхідні для здійснення зазначеної підприємницької діяльності. Однак з моменту укладання договору відповідачі жодних коштів ОСОБА_1 не передавали, пояснюючи це розширенням бізнесу, сплатою податків та інших платежів. Після цього позивач у 2018 році поїхав до Іспанії, де дізнався, що ОСОБА_3 зі своїм сином регулярно отримували прибуток, навіть вищий, ніж обіцяли позивачу, однак будь-яких коштів йому не передавали. Перебуваючи в Іспанії ОСОБА_1 сплатив борг відповідачів перед третіми особами у розмірі 34 243 Євро. 07 грудня 2018 року ОСОБА_3 визнав наявність боргів перед позивачем, про що свідчить попередній договір, складений ним власноруч, відповідно до якого відповідач 1 передає ОСОБА_1 в управління ще 5 апартаментів. Однак фактично в управління нічого не було передано. В подальшому відповідачі припинили будь-які контакти з позивачем, оригіналів документів та звітів про використання грошових коштів не надали. 20 січня 2021 року позивачем було направлено вимогу відповідачам про одностороннє розірвання договору та повернення позивачу грошових коштів у розмірі 104 243, 00 Євро, що за курсом НБУ становить 3 560 471, 79 грн. Проте відповіді на вимогу не отримав.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно грошові кошти у розмірі 3 560 471 (три мільйона п`ятсот шістдесят тисяч чотириста сімдесят одна) гривня, 79 коп..

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Рішення суду мотивоване тим, що правові підстави для стягнення заборгованості за усним інвестиційним договором з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відсутні. Позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального ат процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що законодавством не встановлено обов`язкової письмової форми для інвестиційного договору, відповідачами вчинялися юридично значимі дії, спрямовані на його виконання. Крім того, апелянт вказує, що його не було належним чином повідомлено про дату та час підготовчого засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були взаємовідносини з приводу організації спільного бізнес проекту.

Як стверджує позивач, він уклав з ОСОБА_3 усний інвестиційний договір, який передбачав інвестування грошових коштів у розмірі 70 000 Євро, які були передані відповідачам. Останні обіцяли ці грошові кошти використати для організації спільного бізнесу в Іспанії. Бізнес полягав в укладенні довготривалих договорів оренди апартаментів та квартир, які потім здавались туристам. В результаті чого відповідачі отримували дохід, і повинні були ці кошти в розмірі 50% спрямовувати позивачу. Організаційне та фінансове забезпечення бізнесу здійснювалось через низку іноземних компаній, засновником яких був ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .. Проте відповідачі частину прибутку не передавали позивачу, а також не повернули кошти у розмірі 70 000 Євро та 34 243 Євро, внаслідок чого у них виникла заборгованість перед позивачем.

20 січня 2021 року позивач направив відповідачам вимогу про одностороннє розірвання договору та просив повернути йому грошові кошти у розмірі 104 243, 00 Євро. У цій вимозі позивач також посилається на те, що між сторонами було укладено усний договір, проте немає доказів, що такий договір дійсно укладався.

Відповідно до змісту ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивач указує, що ним було укладено інвестиційний договір з ОСОБА_3 та його сином ОСОБА_4 в усній формі. За цим договором відповідачам була передана сума грошових коштів у розмірі 104 243 Євро.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Суд вірно вказав, що законодавчого визначення форми інвестиційного договору немає, а тому потрібно дотримуватись основних правил Цивільного кодексу України щодо укладення договорів.

Так, за загальним правилом, встановленим пунктом третім частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Загальна сума інвестиційного договору, що був укладений між сторонами, перевищує обмеження, встановлене п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України більше ніж у 10000 разів.

Керуючись вказаними нормами права, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що інвестиційний договір, який був укладений в усній формі між сторонами необхідно було вчиняти у письмовій формі. За бажанням сторін такий договір міг бути також нотаріально посвідчений.

Укладання усних договорів на суму понад 100 тис. Євро, що досліджується в даній справі, не допускається.

Такий договір суперечить основним вимогам, які є необхідними для чинності правочину, а отже є нікчемним. На практиці документальним підтвердженням укладання такого договору та передачі грошових коштів можуть слугувати розписки. І хоча розписка як борговий документ опосередковує відносини позики, а не інвестування, однак факт передачі грошових коштів був би належним чином зафіксований.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладання інвестиційного договору та покладення на сторони спільних зобов`язань. Відсутні належні докази передання грошових коштів та отримання їх відповідачами, використання цих коштів на оренду апартаментів, сплату податків та комунальних платежів, а також не доведений факт отримання відповідачами прибутку.

В матеріалах справи міститься копія договору про наміри, який виконаний у рукописному вигляді, на аркуші із блокноту. Зі змісту цього документу не можна становити факт укладання договору, оскільки за ним лише передаються апартаменти в управління позивача. Визнання якоїсь заборгованості перед «Пітером» та ОСОБА_1 не встановлює зобов`язання відповідача з її повернення. Даний документ не встановлює права та обов`язки сторін як учасників інвестиційної діяльності, не фіксує передачу грошових коштів та не покладає обов`язки на відповідачів. Договором про наміри не визначено розмір прибутку, який повинен був повертати відповідач ОСОБА_1 , не вказано нічого щодо порядку та строків повернення основної суми інвестиції.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що вказаний доказ є неналежним.

При цьому, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги інвойси, договір про оренду апартаментів, так як вони свідчать лише про діяльність відповідачів в Іспанії, однак невідомо, чи уповноважував їх на ведення таких справ позивач. З цих доказів не можна встановити обсяг та характер відносин, які мали місце між сторонами та визначити спільні зобов`язання.

Інвойси не перекладені на українську мову і такий переклад не засвідчений. Договір про суборенду апартаментів укладений не між фізичними особами, а іноземними компаніями, тобто юридичними особами. Відтак, кошти передавались ОСОБА_1 як фізичною особою та вносились у статутний капітал чи на рахунки іноземних компаній. Тобто спір між юридичними особами, або між засновниками чи акціонерами, які перебувають в іноземній юрисдикції, може вирішуватись міжнародним комерційним арбітражним судом.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за усним інвестиційним договором з відповідачів на користь позивача, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Доводи апелянта в скарзі про те, що законодавством не встановлено обов`язкової письмової форми для інвестиційного договору, відповідачами вчинялися юридично значимі дії, спрямовані на його виконання, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Позивач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції на підтвердження позовних вимог не надав належних та допустимих доказів.

Твердження апелянта про те, що його не було належним чином повідомлено про дату та час підготовчого засідання, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що представник позивача ОСОБА_6 24 травня 2021 року направила на адресу заяву про забезпечення позову, 10 червня 2021 року приймала участь у судовому засіданні, та цього ж дня отримала копію ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Крім того, матеріали справи містять розписку про те, що представник позивача знала про те, що справа буде слухатись 12 серпня 2021 року, оскільки вказане підтверджується її розпискою та клопотанням про відкладення розгляду справи.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко