Ухвала

02 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 757/58583/19-ц

провадження № 61-1493св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Глушпенко Віталій Олександрович, на постанову Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року та за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року до 17 липня 2017 року в розмірі 27 858,38 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 18 липня 2017 року до 31 жовтня 2019 року, що в сумі складає 363 968,24 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 6 557,05 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року змінено, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року до 17 липня 2017 року в розмірі 25 285,08 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 18 липня 2017 року до 31 жовтня 2019 року в розмірі 50 000,00 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 5 632,63 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Глушпенко В. О., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року клопотання ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Глушпенко В. О., про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Глушпенко В. О., на постанову Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року і витребувано із Печерського районного суду міста Києва цивільну справу № 757/58583/19-ц.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі 243/5469/17 (провадження № 61-94св17), від 28 березня 2019 року у справі № 569/12154/17 (провадження № 61-11689св18), від 28 березня 2019 року у справі № 569/14363/17 (провадження № 61-16549св18) пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та вказує про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 184/689/16-ц (провадження № 61-23744св18), який застосовано судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник вказує на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, а саме: встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

У касаційній скарзі, поданій у січні 2021 року до Верховного Суду, АТ «Українська залізниця», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року і здійснити перерозподіл судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року, відмовлено АТ «Українська залізниця» у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справах № 6-364цс16, № 6-365цс16, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 266/4637/18 (провадження № 61-7583св19), від 07 лютого 2020 року у справі № 236/396/18 (провадження № 61-47805св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України)та порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, частина третя статті 411 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційних скарг викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати призначити до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець