№336/914/20
пр.№2/336/84/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі головуючої судді Галущенко Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про відшкодування завданої моральної шкоди в наслідок ушкодження здоров`я до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 .

Як зазначено у позові, позивач у період 30.11.2018р. по 25.07.2019р. перебував на строковій військовій службі у Національній гвардії України.

Посилаючись на те,що за час проходження служби ним було отримано пов`язані з проходженням військової служби, захворювання: сечокам`яна хвороба без нападів ниркових кольок, конкремент правої нирки до 6 мм, мікроліти обох нирок; хронічний калькульозний пієлонефрит, стадія ремісії ХНН 0 ст.; хронічний некалькульозний холецистит, стадія ремісії з гіпомогорною дискінезією; хронічний гастродуоденіт, асоційований з Нр, стадія ремісії, без порушення травлення; вертеброгенна люмбалгія, стадія ремісії; хронічний геморой II ст., стадія ремісії; вірусний гепатит В (HBsAq негативний), стадія реконвалесценції, компенсований, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду завдану ушкодженням здоров`я у розмірі 500000 грн.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує проти позов та просить відмовити в задоволені позову. У відзиві зазначено, що позивач вказує, що в порушення зазначених вимог, керівництвом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України було неналежним чином забезпечено належні санітарно-гігієнічних умов в підпорядкованій частині, було інфіковано вірусом гепатиту В. Але позивач не вказує яким саме чином був інфікований вірусом гепатиту В під час проходження строкової військової служби та в чому конкретно полягає бездіяльність керівництва військової частини щодо неналежного забезпечення санітарно-гігієнічних умов, яка мала наслідок у вигляді інфікування позивача вірусом гепатиту В. Враховуючи викладене вважає, що позивачем не було доведено наявності всіх складових цивільно-правового делікту, а саме: протиправна поведінка заподіювана шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана, а також вина. Тому вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди за шкоду завдану ушкодженням здоров`я, у зв`язку з недоведеністю вини відповідача у її заподіянні. Окрім того наводячи у позовній заяві розмір моральної шкоди у 500000 грн. 00 коп., позивач не вказує конкретно як було розраховано вказану суму та з яких міркувань виходив позивач зазначаючи її розмір.

Позивачем було надано відповідь на відзив на підставі яких, наполягає на задоволенні позву.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.11.2018 р. по 25.07.2019 р. перебував на строковій військовій службі у Національній гвардії України. Він був призначений на посаду кулеметника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) 1-го батальйону оперативного призначення, після чого був виключений зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення за станом здоров`я та достроково звільнений в запас ЗСУ, що підтверджується копією військового квитка, витягу з наказу та довідкою.

Відповідно до довідки №174/к ОСОБА_1 пройшов медичний огляд ВЛК ДУ «ТМО МВС України в Запорізькій області» 16.05.2019 р. та виявлено захворювання пов`язане з проходженням військової служби вірусний гепатит В (HBsAq негативний), стадія реконвалесценції, вертеброгенна люмбалгія, стадія ремісії.

19.07.2019 року згідно свідоцтва про хворобу № 253/с Медична (військово-лікарська) комісія ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» за розпорядженням командира військової частині НОМЕР_1 здійснила медичний огляд був проведений медичний огляд з метою виявлення та визначення придатності позивача до військової служби. Так, в свідоцтві про хворобу зазначено, що ОСОБА_1 20.11.2018р. пройшов медичний огляд на Більмацькій районній призовній дільниці Більмацько-Розівського ОРВМ Запорізької області. З встановленим діагнозом: викривлення носової перегородки; плоскостопість обох стоп 1 ст. визнаний придатним до військової служби (ст. 45г, 62г). Згідно представлених виписок із амбулаторної картки КНП «Камиш-Зарянський ЦПМСД» Більмацького району: ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою в 06.2015р. з приводу рваної рани лівої губи; в 12.2017р. невропатологом був встановлений остеохондроз Л4-31, протрузії дисків Л4-Л5, Л5-31. При первинному медичному огляді 03.12.l9p. у в/ч НОМЕР_1 скарги не висловлював. За період служби в 12.18р. одержав курс лікування з приводу гострого простудного захворювання, ринофарингіту; з 30.01.19р. по 06.02.19р. стаціонарне лікування в КЗ «Міська клінічна лікарня №3» з діагнозом: гострий катаральний середній отит з 2-х сторін; гострий поліриносинусит. З встановленим діагнозом «Вірусний гепатит В, жовтянична форма, середньо важкий перебіг» перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «ЗОІКЛ» ЗОР з 21.03.19р. по 12.04.19р. З 16.04.19р. по 03.05.19р. проведене обстеження в лікарні ДУ «ТМО» для визначення придатності до подальшої служби. Згідно постанови ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» № 174/к від 16.05.19р. була надана відпустка за станом здоров`я на тридцять календарних днів. 20.04.19р. для визначення придатності до подальшої військової служби за станом здоров`я 20.06.2019р. був повторно направлений на ВЛК. Обстеження проведено амбулаторно. В результаті обстеження була встановлена сечокам`яна хвороба, без нападів ниркових кольок, конкремент правої нирки до 6 мм, мікроліти обох нирок; хронічний калькульозний пієлонефрит, стадія ремісії, ХНН 0 ст. З боку органів шлунково-кишкового тракту на теперішній час є дані за вірусний гепатит В (HBsAq негативний), стадії реконвалесценції, компенсований; хронічний некалькульозний холецистит, стадії ремісії з гіпомоторною дискінезією; хронічний гастродуоденіт, асоційований з Нр, стадії ремісії, без порушення травлення. З боку інших органів та систем встановлена вертеброгенна люмбалгія, стадії ремісії; хронічний геморой П ст., стадії ремісії; викривлення носової перегородки з помірним порушенням функції дихання зліва; плоскостопість обох стоп П ст., без явищ артрозу; остеохондроз поперекового відділу хребта на рівні Л5-31, протрузії диску Л4-Л5 до 3 мм, Л5-31 до З мм. Також зазначено, що Так, захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, що підтверджується копією свідоцтва про хворобу № 253/с.

Позивач стверджує, що він вважає, що будь-яким іншим шляхом, крім зараження гепатитом В в умовах проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 заразитись на цю форму гепатиту він не міг, оскільки до перебування у військовій частині ні у нього, ні у кого з членів його сім`ї вірусного гепатиту В не було.

Також позивач зазначає, що внаслідок отриманого захворювання йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу стану його здоров`я, порушення звичного способу життя, необхідності докладення додаткових зусиль та коштів для нормалізації та повного одужання. Розмір моральної шкоди, завданої внаслідок зараження вірусним гепатитом В, що спричинило ушкодження здоров`я він оцінює в 500000 грн.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Досліджуючи надані позивачем докази суд доходить висновку, що матеріали справи не місять належних доказів на підтвердження факту протиправної поведінки (дії, бездіяльності відповідача у справі) доказів причинного зв`язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 та зараження позивача гепатитом В. Оскільки відсутні докази того, що саме перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 позивач був заражений цією хворобою, враховуючи її тривалий скритий інкубаційний період. Також відсутні докази, що у даній військовій частині у відповідний час відбулись і інші випадки зараження даним захворюванням, що захворювання відбулось в результаті виконання позивачем якихось обов`язків під час несення військової служби у даній частині, чи в результаті інших чинників, які відбувались, існували у Військовій частині НОМЕР_1 , які мали наслідком зараження позивача даною хворобою.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували та підтвердили факт протиправної бездіяльності відповідача та причинного зв`язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 та зараженням позивача гепатитом В. Сам висновок, зазначений у свідоцтві про хворобу № 253/с, що захворювання пов`язане з проходженням військової служби не підтверджує факт вини Військової частини НОМЕР_1 у виявленому у позивача захворюванні.

Напідставі вищевикладеного суд приходить до висновку,що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з вимогами ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.А. Галущенко