ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 711/10528/17
Провадження № 22-ц/821/672/22
Категорія: 301000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 (за довіреністю) на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2021 року (ухвалене під головуванням судді Демчика Р.В. у приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 19 грудня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , діючої в особі представника ОСОБА_7 до ОСОБА_2 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділення в натурі частки,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

24 листопада 2017 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_7 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 про виділення в натурі частки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власницею 1/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 06 травня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №509, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Березій І.І.

Співвласниками інших частин даного будинку є ОСОБА_4 , якому належить 16/50 частин вказаного вище житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, ОСОБА_8 , якому належить 6/25 частин даного житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, ОСОБА_6 , якому належить 11/100 частин цього житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та ОСОБА_9 , якій належить 23/100 частин цього житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд.

Позивачка зазначає, що між співвласниками існує фактичний порядок користування домоволодінням, проте вона не може в повному об`ємі використовувати свою частку домоволодіння та здійснювати в повній мірі повноваження власника.

В зв`язку з чим, з метою захисту своїх порушених прав, ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із даним позовом та уточнившись з позовними вимогами остаточно просила постановити судове рішення, яким:

виділити в натурі ОСОБА_1 1/10 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за нею право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру її частки у праві спільної власності.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 березня 2018 року, занесеною до протоколу судового засідання від 23 березня 2018 року, замінено відповідача ОСОБА_9 належним відповідачем ОСОБА_2 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про виділення в натурі частки, в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 - залишено без розгляду.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2018 року, занесеною до протоколу судового засідання від 26 квітня 2018 року, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 березня 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання від 28 березня 2019 року, замінено третю особу ОСОБА_9 на ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Виділено із спільної часткової власності в натурі належну ОСОБА_1 1/10 частину в домоволодінні АДРЕСА_1 , а саме житлову прибудову «а», що складається з житлової кімнати 2-3, площею 9,4 кв.м., житлової кімнати 2-4, площею 9,9 кв.м., житлової прибудови «а7», що складається з коридору 2-1, площею 5,3 кв.м., ванної 2-2, площею 3,1 кв.м., кухні 2-5, площею 9,3 кв.м., ганок (відповідно до третього варіанту висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №03/20-БТ від 27 липня 2020 року).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 640,00 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що враховуючи взаємовідносини, що склалися між співвласниками спірного домоволодіння, враховуючи фактичний порядок користування ОСОБА_1 належною їй часткою у спірному домоволодінні, беручи до уваги висновки будівельно технічної експертизи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для виділу із спільної часткової власності в натурі належну ОСОБА_1 1/10 частину в домоволодінні АДРЕСА_1 , а саме житлову прибудову «а», що складається з житлової кімнати 2-3, площею 9,4 кв.м., житлової кімнати 2-4, площею 9,9 кв.м., житлової прибудови «а7», що складається з коридору 2-1, площею 5,3 кв.м., ванної 2-2, площею 3,1 кв.м., кухні 2-5, площею 9,3 кв.м., ганок (відповідно до третього варіанту висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №03/20-БТ від 27 липня 2020 року), з огляду на доведеність та обгрунтованість позовних вимог та необхідність судового захисту порушеного права позивачки .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 23 лютого 2022 року, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим, таким, що постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення позову по суті, просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не звернув уваги, що ОСОБА_1 звертаючись із позовом до суду визначає в якості відповідача лише одного із співвласників спірного домоволодіння, чим порушує права інших співвласників, оскільки задоволення позовної заяви змінює об`єкт їх власності. Крім того, до складу приміщень, які ОСОБА_1 бажає виділити у власність із домоволодіння входять самочинно реконструйовані та самочинно побудовані приміщення, які не підлягають поділу (виділу).

Також, ОСОБА_1 , звертаючись із даним позовом до суду, не вказує чи можливий такий виділ в натурі, чи відповідає частка, якою вона користується ідеальній частці 1/10, не вказує які саме приміщення вона бажає отримати в натурі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Фактичні обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи, 06 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір дарування частини домоволодіння, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Березій І.І. Згідно вказаного договору ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар 1/10 частину домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Житловий будинок з прибудовами під літ. А-1, а, а1, а2, а3, а4,а6, а7, житловою площею 116,0 кв.м, загальною площею 191,5 кв.м. Житловий будинок з прибудовами під літ. А1-1,1а,1а1, 1а2, 1А11-1, житловою площею 75,1 кв.м., загальною площею 108,0 кв.м., гараж Б, сараї В,Г, гараж Г1, вбиральні Д,Н, погріба Е,И, гараж з оглядовою ямою М, сарай Л, водо колонки 1,2,7 огорожа 3,4,6,9, замощення І,ІІ, гараж з оглядовою ямою П, гараж г2, погріба Ж,К, сарай З, вигрібна яма 8, вбиральні О,Р,С, розташований на земельній ділянці площею 2335 кв.м. Відчужувана частина домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд є особистою власністю ОСОБА_4 , оскільки набута ним у власність в результаті спадкування. (том 1, а.с. 5)

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №236843954 від 14.12.2020 року домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності наступним чотирьом співвласникам:

ОСОБА_5 , на підставі договору дарування частини житлового будинку, серія та номер: 4653, виданий 18.05.2018 року, частка у домоволодінні 6/25;

ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 6530 виданий 14.08.2020 року, частка у домоволодінні 11/100;

ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 3-957 виданий 28.07.2012 року, частка у домоволодінні 16/50;

ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, серія та номер: 509, виданий 06.05.2015 року, частка у домоволодінні 1/10;

ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1947 виданий 19.10.2017 року, частка у домоволодінні 23/100 (том 4, а.с. 130-137).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини домоволодіння від 06 травня 2015 року на праві власності належить 1/10 частина домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Житловий будинок з прибудовами під літ. А-1, а, а1, а2, а3, а4,а6, а7, житловою площею 116,0 кв.м, загальною площею 191,5 кв.м. Житловий будинок з прибудовами під літ. А1-1,1а,1а1, 1а2, 1А11-1, житловою площею 75,1 кв.м., загальною площею 108,0 кв.м., гараж Б, сараї В,Г, гараж Г1, вбиральні Д,Н, погріба Е,И, гараж з оглядовою ямою М, сарай Л, водоколонки 1,2,7 огорожа 3,4,6,9, замощення І,ІІ, гараж з оглядовою ямою П, гараж г2, погріба Ж,К, сарай З, вигрібна яма 8, вбиральні О,Р,С, розташований на земельній ділянці площею 2335 кв.м. (том 1, а.с. 5).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №236843954 від 14.12.2020 року домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності чотирьом співвласникам:

ОСОБА_5 , на підставі договору дарування частини житлового будинку, серія та номер: 4653, виданий 18.05.2018 року, частка у домоволодінні 6/25;

ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 6530 виданий 14.08.2020 року, частка у домоволодінні 11/100;

ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 3-957 виданий 28.07.2012 року, частка у домоволодінні 16/50;

ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, серія та номер: 509, виданий 06.05.2015 року, частка у домоволодінні 1/10;

ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1947 виданий 19.10.2017 року, частка у домоволодінні 23/100 (том 4, а.с. 130-137).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів всіх її учасників.

Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини 2 статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Таким чином, виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка, яка підлягає виділу, після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

У відповідності до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Із системного аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України вбачається висновок, що виділ часток ( поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності, із самостійним окремим виходом.

Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 286/3653/18 (провадження №61-38св20) зауважив, що якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з висновком додаткової будівельно-технічної експертизи від 27 липня 2020 року №03/20-БТ, проведеної у даній справі за клопотанням позивача, об`єктом дослідження є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (том 4, а.с. 2-44).

Експертом вирішувалося питання щодо наявності технічної можливості виділу 1/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 по фактичному користуванню.

За результатами проведеного експертом дослідження запропоновано чотири варіанти можливого виділу в натурі спірного нерухомого майна ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, в основу виділу в натурі 1/10 частки нерухомого майна ОСОБА_1 поклав варіант 3 додаткової будівельно-технічної експертизи, згідно з яким пропонується виділити житлову прибудову «а» (приміщення 2-3 площею 9.2 кв.м., приміщення 2-4 площею 8.9 кв.м) прибудова «а7» (приміщення 2-1 площею 5,3 кв.м. приміщення 2-2 площею 3,1 кв.м., приміщення 3-5 площею 9.7 кв.м.) відступ від ідеальної 1/10 частки складає 6,7 кв.м., відновлювальною вартістю 156358 грн. (том 4, а.с.43).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, всупереч визначеним вимогам законодавства, не визначив за рахунок якої частки співвласників домоволодіння можна провести зміну ідеальних часток із присудженням такому співвласнику грошової компенсації. Крім того суд не врахував, що після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється.

При виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється та іншим власникам, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольована від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему водопостачання, водовідведення, опалення, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою КМУ від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Суд першої інстанції не дослідив у повній мірі об`єкти нерухомого майна, які підлягають поділу (виділу) та не звернув уваги, що до складу приміщень, які бажає виділити у власність позивачка входять самочинно побудовані та реконструйовані приміщення, право власності на які не зареєстровано.

Так, згідно з довідкою Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 12 лютого 2020 року №7691о,7692о встановлено, що в процесі здійснення поточної інвентаризації домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , житлова будівля літ. «А2», сараї літ. «Т,У,Ш,Ю,ю1,Ц» та прибудова літ. «а8»побудовані за відсутності документів, що дають право на проведення будівельних робіт (том 3, а.с. 168).

Як вбачається із матеріалів справи, на вказані приміщення відсутня завірена відповідно до вимог закону документація, що дає підстави для висновку, що позивачка ОСОБА_1 здійснила самочинне будівництво.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц зазначила, що розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, здійснених без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності.

Пунктом 6 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24 травня 2001 року, встановлено, що перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті виділення частки з об`єкта нерухомого майна, проводиться технічна інвентаризація, яка включає комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних матеріалів технічної інвентаризації та технічного паспорта.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 18 червня 2007 року, зареєстрованою Міністерством юстиції України 06 липня 2007 року за № 774 /14041.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Згідно до п. 3.10 Інструкції бюро технічної інвентаризації готує висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Висновок щодо технічної можливості виділу частки майна ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутній.

Пунктом 3.11 Інструкції передбачено, що за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Враховуючи, що за змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, але у межах, передбачених законом, то здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує у неї права власності на таке майно, тому виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, оскільки самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, то відповідно воно не може бути предметом поділу (виділу) або входити до його складу у розумінні норм статей 364, 367 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що у розумінні ч.4 ст. 364 ЦК України питання виділу майна в натурі із частки майна, що є у спільній частковій власності носить договірний характер з метою врахування інтересів всіх співвласників майна, і його вирішення в судовому порядку допускається лише у виключних випадках, а саме у разі порушення, невизнання чи оспорення прав одного із співвласників іншими.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про звернення позивачки до інших співвласників домоволодіння про виділ майна в натурі в позасудовому порядку. Також відсутні докази відмови відповідача ОСОБА_2 та інших співвласників від укладення договору про виділ частки майна в натурі зі спільної часткової власності згідно порядку, визначеного законодавством. Давши оцінку таким обставинам, апеляційний суд прийшов до висновку, що позивачкою не доведено порушення, невизнання чи оспорення її прав, як співвласника майна.

Оскільки сторони не позбавлені права добровільно укласти спільний договір про поділ майна, а стороною позивача не вчинено дій, направлених на позасудовий порядок врегулювання правовідносин сторін, то за таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_10 є передчасними.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги позивачки, місцевий суд не звернув уваги, що питання виділу майна в натурі із частки майна, що є у спільній частковій власності підлягає вирішенню виключно із залученням до розгляду справи інших співвласників даного нерухомого майна.

Здійснивши аналіз матеріалів справи, встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 первісно була подана до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , які на момент звернення позивачки до суду були співвласниками спірного домоволодіння (том 1, а.с. 2-3).

У зв`язку із тим, що ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не заперечували проти виділу в натурі частки у співвласності, яка належить ОСОБА_1 , про що надано нотаріально посвідчені заяви, 26 квітня 2018 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було залишено без розгляду (том 1, а.с. 123).

За час розгляду справи в суді першої інстанції (з 2017 року по 2021 рік) ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відчужено своє право спільної часткової власності домоволодіння на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

З викладеного слідує, що у ході розгляду справи фактично відбулась зміна співвласників домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначено вище, право спільної часткової власності зареєстроване за чотирма особами ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ). При цьому, співвласники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були залучені до участі у справі у якості відповідачів, а проведення виділу майна, що є у спільній частковій власності, без залучення їх до розгляду справи в якості сторони впливає на їхні права та інтереси щодо володіння своєю власністю.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви (ст. 175 ЦПК України) саме позивач визначає відповідачів у справі та зазначає зміст позовних вимог до кожного з них. Суд з власної ініціативи не вправі змінювати склад відповідачів у справі, а здійснює заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача за клопотанням/заявою позивача.

Позивачка ОСОБА_1 не змінювала склад відповідачів у зв`язку із зміною власників часток у спільному майні.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що районний суд не врахував, що незалучення позивачкою до участі у справі в якості відповідачів інших співвласників нерухомого майна, унеможливлює вирішити спір у даній справі.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; воно не може залишатися в законній силі, підлягає до скасування із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена, а рішення суду першої інстанції скасовано з постановленням нового, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , тому судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 960,00 грн. сплачений за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 141, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , діючої в особі представника ОСОБА_7 до ОСОБА_2 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про виділення в натурі частки - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , діючої в особі представника ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділення в натурі частки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 960,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 05 вересня 2022 року/