П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2022року м. Київ

Справа №755/12363/18

Провадження № 22-ц/824/6495/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д ., Шкоріної О. І.

учасники справи:

позивач Державне підприємство «Адміністрація річкових портів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Кубраком Олегом Олександровичем, на заочне рішення Солом?янського районного суду міста Києва

від 15 березня 2021 року у справі за позовом Державне підприємство «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року Державне підприємство «Адміністрація річкових портів»

(далі - ДП «Адміністрація річкових портів») звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Позов мотивувало тим, що відповідно до наказу ДП «Адміністрація річкових портів» № 25-к від 03 лютого 2016 року, на підставі заяви від 03 лютого 2016 року ОСОБА_1 був призначений на посаду (за переведенням) начальника Верхньодніпровського представництва ДП «Адміністрація річкових портів».

Відповідно до статуту ДП «Адміністрація річкових портів» здійснює цивільні права і обов`язки через директора підприємства.

Позивач зазначав, що ДП «Адміністрація річкових портів» є судновласником пасажирських теплоходів, що підтверджується свідоцтвом про право власності на судно серії АВ № 000174 (теплохід «Роман Шухевич», колишній «Каштан-26»), свідоцтвом про право власності на судно серії РV номер 03107 (теплохід «Монблан»), свідоцтвом про право власності на судно серії РV номер 02713 (теплохід «Яків Задорожний»).

18 вересня 2017 року за результатами проведеного внутрішнього службового розслідування, проведеного за наказом ДП «Адміністрація річкових портів» від 15 серпня 2017 року № 62 «Про проведення службового розслідування», комісією підприємства виявлено рейси теплоходів « Роман Шухевич » (колишній «Каштан-26»), «Монблан», « Яків Задорожний », що були здійснені в квітні-травні 2017 року за відсутності господарських договорів, заявок та/або рахунків-фактур, та/або актів виконаних робіт, тобто без відповідних правових підстав. Відповідно бухгалтерських розрахунків позивачем недоотримано доходів в загальному розмірі 104 979,00 грн.

12 жовтня 2017 року за результатами проведеного внутрішнього службового розслідування, проведеного за наказом ДП «Адміністрація річкових портів» від 15 вересня 2017 року № 65 «Про проведення службового розслідування», комісією підприємства виявлено рейси теплоходів «Роман Шухевич» (колишній «Каштан-26»), «Монблан», «Яків Задорожний», що були здійснені в серпні 2017 року за відсутності господарських договорів, заявок та/або рахунків-фактур, та/або актів виконаних робіт, тобто без відповідних правових підстав. Відповідно бухгалтерських розрахунків позивачем недоотримано доходів в загальному розмірі 78 000,00 грн.

Загальний розмір завданої позивачу шкоди становить 182 979,00 грн.

Як вказував позивач, протиправність поведінки відповідача полягає в тому, що відповідач порушив вимоги частини другої статті 131 та статті 139 КЗпП України та, користуючись повноваженнями, наданими йому пунктами 1.5, 2.14, 2.18 Посадової інструкції начальника Верхньодніпровського представництва ДП «Адміністрація річкових портів», надавав вказівки підлеглим щодо здійснення перевезень пасажирів теплоходами всупереч волі позивача та з приховуванням рейсів від позивача, за відсутності відповідних договорів на перевезення пасажирів, укладених з позивачем.

Причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача полягає в тому, що перевезення пасажирів здійснювалось на виконання безпосередньої вказівки відповідача за відсутності волі позивача на здійснення зазначених перевезень, а також з приховуванням від позивача фактів здійснення рейсів.

ДП «Адміністрація річкових портів» просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 182 979,00 грн завданих збитків.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року матеріали цивільної справи № 755/12363/18 за позовом ДП «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків направлено до Солом`янського районного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвалою Солом?янського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом

ДП «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Заочним рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 15 березня

2021 року позовні вимоги ДП «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Адміністрація річкових портів» 182 979,00 грн завданих збитків.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Адміністрація річкових портів» судовий збір у розмірі 2 745,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої своє рішення мотивував так:

- ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника Верхньодніпровського представництва ДП «Адміністрація річкових портів», зважаючи на обсяг повноважень, визначених в положенні про Верхньодніпровське представництво ДП «Адміністрація річкових портів» та посадовій інструкції начальника Верхньодніпровського представництва, шляхом використання теплоходів на власний розсуд для перевезення пасажирів за відсутності відповідних договорів перевезення пасажирів з позивачем, а отже за відсутності відповідного трудового обов`язку організовувати перевезення пасажирів, завдав збитків позивачу у вигляді недоотриманого прибутку;

- загальний розмір недоотриманих доходів ДП «Адміністрація річкових портів» становить 182 979,00 грн. Розрахунок здійснено на підставі затвердженої планової калькуляції вартості надання послуг (погодинна) пасажирськими теплоходами «Роман Шухеви» (колишній «Каштан-26»), «Яків Задорожний», «Монблан» в 2017 році;

- протиправність поведінки відповідача полягає в тому, що відповідач порушив вимоги частини другої статті 131 та статті 139 КЗпП України та, користуючись повноваженнями, наданими йому пунктами 1.5, 2.14, 2.18 Посадової інструкції начальника Верхньодніпровського представництва ДП «Адміністрація річкових портів», будучи посадовою особою Підприємства, надавав вказівки підлеглим щодо здійснення перевезень пасажирів теплоходами всупереч волі позивача та з приховуванням рейсів від позивача, за відсутності відповідних договорів на перевезення пасажирів, укладених з позивачем;

- причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача полягає в тому, що перевезення пасажирів здійснювалось на виконання безпосередньої вказівки відповідача за відсутності волі позивача на здійснення зазначених перевезень, а також з приховуванням від позивача фактів здійснення рейсів.

Процедура перегляду заочного рішення

05 травня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Романцова Т. В. звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року у цивільній справі № 755/12363/18 за позовом ДП «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Підставою для перегляду заочного рішення представник відповідача вказувала те, що відповідач ОСОБА_1 не брав участі у розгляді вказаної справи, повістки про виклик до суду та копію заочного рішення поштою не отримував, у зв`язку з чим був позбавлений можливості підготувати заперечення на позов та висловити свою позицію по справі. Про прийняте заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва

від 15 березня 2021 року він дізнався після ознайомлення його представника з матеріалами справи 02 квітня 2021 року. Судова повістка про виклик до суду та будь-які інші документи по справі не надходили за адресою його реєстрації та постійного проживання: АДРЕСА_1 . Вказані обставини відповідач вважає поважними причинами неявки в судове засідання.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача, і ці докази при розгляді справи судом не були враховані.

На підставі викладеного заявник просив задовольнити заяву.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Романцової Т. В. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року у цивільній справі № 755/12363/18 за позовом

ДП «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Прийнято до розгляду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката

Романцової Т. В. про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року у цивільній справі № 755/12363/18 за позовом

ДП «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, та призначено її до розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Романцової Т. В. про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року у цивільній справі №755/12363/18 за позовом ДП «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків залишено без задоволення.

Щодо судових витрат під час розгляду справи судом першої інстанції

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року заяву представника ДП «Адміністрація річкових портів» - адвоката

Сербулова О. В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом

ДП «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Адміністрація річкових портів» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

29 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кубрак О. О. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Жодні повістки відповідач не отримував. Крім того, заявник зазначає, що на час розгляд у справи відповідача проживав за адресою: АДРЕСА_2 про що було відомо позивачу.

Заявник зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження доводів позивача, а саме ненадання відповідачем безпосередньої вказівки підлеглим на здійснення перевезень пасажирів поза волею позивача. Позивачем не обґрунтовано яким чином завданий позивачу розмір матеріальної шкоди співвідносить із не укладенням позивачем договорів перевезення, а також з діями відповідача. Позовна заява не містить відомостей про характер завданої позивачу шкоди та обґрунтованості причинно-наслідкового зв?язку між отриманою матеріальною шкодою та діями відповідача. При цьому відповідач категорично наполягає на тому, що будь-яких вказівок на здійснення перевезень без укладення договорів з позивачем він будь-якій особі не надавав. Заявник також зазначає, що позивачем не наведено за яким критерієм було здійснено розрахунок збитків. Відповідача було звільнено із займаної посади за статтею 38 КЗпП України, тобто, розірвання трудового договору за ініціативи працівника, а не у зв?язку з дисциплінарним стягненням у вигляді звільнення, що спростовує факт вчинення відповідачем дій, на які посилається позивач.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

10 лютого 2022 року матеріали цивільної справи № 755/12363/18 разом із апеляційною скаргою надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 10лютого 2022 року матеріали цивільної справи № 755/12363/18 разом із апеляційною скаргою передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 , подану адвокатом Кубраком О. О., на заочне рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року задоволено та поновлено його.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кубраком О. О., на заочне рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року залишено без руху, та встановлено строк для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали. Заявником у порушення правил частини четвертої статі 356 ЦПК України до апеляційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

10 травня 2022 року на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року заявником надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі, визначеному судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Кубраком О. О., на заочне рішення Солом?янського районного суду міста Києва

від 15 березня 2021 року у справі за позовом ДП «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 182 979,00 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція Київського апеляційного суду

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що відповідно до наказу ДП «Адміністрація річкових портів» № 25-к від 03 лютого 2016 року, на підставі заяви від 03 лютого 2016 року ОСОБА_1 був призначений на посаду (за переведенням) начальника Верхньодніпровського представництва ДП «Адміністрація річкових портів».

Відповідно до статуту, ДП «Адміністрація річкових портів» здійснює цивільні права і обов`язки через директора підприємства.

ДП «Адміністрація річкових портів» є судновласником пасажирських теплоходів, що підтверджується свідоцтвом про право власності на судно серії АВ № 000174 (теплохід «Роман Шухевич»), свідоцтвом про право власності на судно серії РV номер 03107 (теплохід «Монблан»), свідоцтвом про право власності на судно серії РV номер 02713 (теплохід «Яків Задорожний»).

Згідно вимог посадової інструкції начальника Верхньодніпровського представництва, затвердженої директором ДП «Адміністрація річкових портів» 30 березня 2016 року, на посаду начальника представництва ДП «Адміністрація річкових портів» (далі - Працівник) призначається особа, яка має повну або базову вищу освіту відповідного напрямку підготовки (спеціаліст, бакалавр) та стаж роботи на керівних посадах нижчого рівня не менше 5 років, володіє належним рівнем організаторських здібностей (пункт 1.1).

Працівник безпосередньо підпорядковується директору Підприємства і за функціональними напрямками діяльності заступниками директора, головному інженеру, головному бухгалтеру підприємства та взаємодіє з начальниками служб і відділів підприємства (пункт 1.3).

Працівник у своїй діяльності керується чинним законодавством України, наказами та інструкціями органу управління, статутом Підприємства, нормативними актами підприємства, цією посадовою інструкцією та іншими нормативними документами затвердженими в установленому порядку (пункт 1.4).

Працівнику безпосередньо підпорядковуються працівники представництва

(пункт 1.5).

Розділом 2 Посадової інструкції визначено завдання і обов`язки, зокрема працівник контролює ведення обліку використання робочого часу та підписує табеля обліку робочого часу працівників Представництва (пункт 2.14); керує діяльністю працівників Представництва, контролює результати їх роботи, стан трудової й виконавчої дисципліни, правил охорони праці та пожежної безпеки (пункт 2.18); планує і організовує роботу зі створення сприятливих умов праці на робочих місцях і у підрозділах відповідно до специфікації (пункт 2.19); здійснює контроль за роботою флоту, підготовкою та постановкою суден на зимовий відстій і ремонт, забезпечує вдосконалення роботи з технічної експлуатації суден з урахуванням політики підприємства в сфері безпеки та вимог СУБ (пункт 3.33).

Відповідно до підпункту 3.9 пункту 3 Інструкції, працівник користується правами визначеними законодавством України, правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Підприємства, колективним, трудовим договорами, положенням про Представництво, цією посадовою інструкцією та має право приймати управлінські рішення в межах своєї компетенції.

Згідно пункту 4.3 Інструкції, працівник несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, що передбачені цією посадовою інструкцією, - в межах визначених чинним законодавством України про працю.

Працівник, який не за призначенням використовує майно та кошти Підприємства у власних інтересах або в інтересах протилежних інтересам держави, несе відповідальність у межах, визначених цивільним, кримінальним та адміністративним законодавством (пункт 4.8).

Відповідно до Положення про Верхньодніпровське представництво

ДП «Адміністрація річкових портів», затвердженого наказом від 04 січня 2011 року № 3, начальник представництва несе персональну відповідальність за виконання покладених на Представництво завдань, ефективність використання майна, за дотримання вимог безпеки судноплавства, безпеку пасажирів і суднового персоналу під час експлуатації та відстою теплоходів, дотримання вимог і правил протипожежної безпеки, охорони праці та навколишнього середовища; несе матеріальну відповідальність за державне майно; у межах своєї компетенції користується майном ДП «Адміністрація річкових портів», яке знаходиться на праві господарського відання та перебуває на балансі ДП «Адміністрація річкових портів".

Встановлено, що 18 вересня 2017 року за результатами проведеного внутрішнього службового розслідування, проведеного за наказом ДП «Адміністрація річкових портів» від 15 серпня 2017 року № 62 «Про проведення службового розслідування», комісією підприємства виявлено рейси теплоходів «Роман Шухевич» (колишній «Каштан-26»), «Монблан», «Яків Задорожний», що були здійснені в квітні-травні 2017 року за відсутності господарських договорів, заявок та/або рахунків-фактур, та/або актів виконаних робіт, тобто без відповідних правових підстав, що підтверджується даними акту службового розслідування від 18 вересня 2017 року, листом Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» від 15 серпня 2017 року № 04-17/99, листом філії «Дельта-лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» від 05 вересня

2017 року № 29-02.02/09-46. Відповідно бухгалтерських розрахунків позивачем недоотримано доходів в загальному розмірі 104 979,00 грн.

12 жовтня 2017 року за результатами проведеного внутрішнього службового розслідування, проведеного за наказом ДП «Адміністрація річкових портів» від 15 вересня 2017 року № 65 «Про проведення службового розслідування», комісією підприємства виявлено рейси теплоходів «Роман Шухевич» (колишній «Каштан-26»), «Монблан», «Яків Задорожний», що були здійснені в серпні 2017 року за відсутності господарських договорів, заявок та/або рахунків-фактур, та/або актів виконаних робіт, тобто без відповідних правових підстав, що підтверджується даними акту службового розслідування від 12 жовтня 2017 року, даними роздруківок Річкової інформаційної служби внутрішніх шляхів України. Відповідно бухгалтерських розрахунків позивачем недоотримано доходів в загальному розмірі 78 000,00 грн.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права вказують на наявність підстав для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня

2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Аналогічні висновки зроблені в постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 755/15824/15-ц (провадження № 61-23983сво18) та від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

З матеріалів справи відомо, що ухвалою Солом?янського районного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ДП «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін

на 13 березня 2019 року о 16 год. 00 хв.

Тобто, судом визначено обов?язкове повідомлення сторін про розгляд справи.

13 березня 2019 року суд ухвалив відкласти розгляд справи для повторного виклику відповідача на 17 вересня 2019 року, що підтверджується протоколом судового засідання від 13 березня 2019 року (т. 1, а. с. 106).

17 вересня 2019 року суд ухвалив відкласти розгляд справи для повторного виклику відповідача на 21 січня 2020 року, що підтверджується протоколом судового засідання від 17 вересня 2019 року (т. 1, а. с. 111).

21 січня 2020 року суд ухвалив відкласти розгляд справи на 11 червня 2020 року, що підтверджується протоколом судового засідання від 21 січня 2020 року (т. 1, а. с. 114).

11 червня 2020 року суд ухвалив відкласти розгляд справи для повторного виклику відповідача на 05 жовтня 2020 року, що підтверджується протоколом судового засідання від 11 червня 2020 року (т. 1, а. с. 117).

Згідно довідки Солом?янського районного суду міста Києва від 05 жовтня

2020 року, сторони в судове засідання не з?явилися, фіксування судового процесу не здійснювалось (т. 1, а. с. 123).

Судовою повісткою-повідомленням повідомлено сторін, що судове засідання по справі № 755/12363/18 відбудеться 15 березня 2021 року (т. 1, а. с. 124).

15 березня 2021 року суд першої інстанції розглянув справу за відсутності

ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявна кореспонденція, яка відправлялась на адресу ОСОБА_4 , проте була повернута з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 127/2871/16-ц (провадження № 61-4668св18) зазначено, що «на а. с. 122-124 містяться відомості про повернення суду апеляційної інстанції повістки про виклик позивача до суду з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання, що не свідчить про відмову позивача від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду. Розміщена на а. с. 118 телефонограма щодо повідомлення секретарем судового засідання про розгляд справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_5 (яка представляла інтереси позивача в суді першої інстанції) також не може слугувати підтвердженням повідомлення позивача про розгляд справи судом апеляційної інстанції, оскільки, з одного боку, не відповідає встановленому порядку вручення судової повістки, а з іншого боку, не враховує встановлені договором про надання правової допомоги

(а. с. 27) обмеження на представництво адвокатом Клєпіковою О. С. лише у Вінницькому міському суді».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зроблено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».

За таких обставин, слід дійти висновку про відсутність належних та допустимих доказів про повідомлення та обізнаності ОСОБА_1 про розгляд справи, який відбувся 15 березня 2021 року.

У апеляційній скарзі заявник указує на неналежне його повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції, що позбавило його права на належний судовий захист та надання пояснень щодо фактичних обставин справи.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення про розгляд справи в суді першої інстанції є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, неналежне повідомлення учасника справи про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції є порушенням вимоги статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вимоги пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України та доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення заявника про час та місце проведення судового засідання в суді першої інстанції, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов`язкового скасування рішення суду першої інстанції, оскільки справу розглянуто за відсутності учасника справи, який належним чином не повідомлений про час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Щодо суті заявлених позовних вимог

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків (стаття 130 КЗпП України).

За статтею 134 цього Кодексу відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної

з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України договори про повну матеріальну відповідальність укладаються лише у письмовій формі з працівниками (що досягли 18 років), які обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Таке саме правило сформульоване й у пункті 11 Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженого Законом СРСР від 29 жовтня 1976 року № 4699-IX «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації».

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником із підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, із якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник із інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03 лютого 2016 року призначений на посаду (за переведенням) начальника Верхньодніпровського представництва ДП «Адміністрація річкових портів».

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів про укладення між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність.

18 вересня 2017 року за результатами проведеного внутрішнього службового розслідування, проведеного за наказом ДП «Адміністрація річкових портів» від 15 серпня 2017 року № 62 «Про проведення службового розслідування», комісією підприємства виявлено рейси теплоходів « Роман Шухевич » (колишній «Каштан-26»), «Монблан», «Яків Задорожний», що були здійснені в квітні-травні 2017 року за відсутності господарських договорів, заявок та/або рахунків-фактур, та/або актів виконаних робіт, тобто без відповідних правових підстав, що підтверджується даними акту службового розслідування від 18 вересня 2017 року, листом Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» від 15 серпня 2017 року № 04-17/99, листом філії «Дельта-лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» від 05 вересня 2017 року № 29-02.02/09-46. Відповідно бухгалтерських розрахунків позивачем недоотримано доходів в загальному розмірі 104 979,00 грн.

12 жовтня 2017 року за результатами проведеного внутрішнього службового розслідування, проведеного за наказом ДП «Адміністрація річкових портів» від 15 вересня 2017 року № 65 «Про проведення службового розслідування», комісією підприємства виявлено рейси теплоходів «Роман Шухевич» (колишній «Каштан-26»), «Монблан», «Яків Задорожний», що були здійснені в серпні 2017 року за відсутності господарських договорів, заявок та/або рахунків-фактур, та/або актів виконаних робіт, тобто без відповідних правових підстав, що підтверджується даними акту службового розслідування від 12 жовтня 2017 року, даними роздруківок Річкової інформаційної служби внутрішніх шляхів України. Відповідно бухгалтерських розрахунків позивачем недоотримано доходів в загальному розмірі 78 000,00 грн.

Згідно зі статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Відповідно до статті 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Пунктом першим статті 134 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини першої статті 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Згідно із частиною першою статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня

1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що у кожному випадку суд зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно

і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду України

від 26 листопада 2014 року у справі № 6-139цс14 та у постановах Верховного Суду

від 12 лютого 2020 року у справі № 214/2771/14-ц (провадження № 61-10226св19) та

від 08 липня 2020 року у справі № 607/6392/17 (провадження № 61-46987св18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано жодного допустимого доказу, який би з достовірністю підтверджував вину ОСОБА_1 у виникненні інкримінованих йому неотриманих доходів підприємства, яка б підтверджувала наявність прямої дійсної шкоди, крім того, між ДП «Адміністрація річкових портів» та ОСОБА_1 не було укладено договору про повну майнову відповідальність, а тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відшкодування збитків.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, обставини справи встановлено не неповно, колегія суддів дійшла висновку, що заочне рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарг, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати понесені

ОСОБА_1 понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанціїза подання апеляційної скарги у розмірі 4 117,50 грн слід стягнути з ДП «Адміністрація річкових портів» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кубраком Олегом Олександровичем - задовольнити.

Заочне рішення Солом?янського районного суду міста Києва

від 15 березня 2021 року у справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» (Код ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 4 117,50 грн судових витрат, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна