Справа № 362/2568/21
Провадження № 2/362/613/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 серпня 2022 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що за участю належного їй мопеду під керуванням відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний їй мопед.

Оскільки постановою уповноваженого органу відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на відповідні норми матеріального права, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 12 000 гривень 00 копійок щодо чого відповідачем написано відповідну розписку.

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Враховуючи, що відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позову і доданими до неї документами, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

За змістом постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчука О.Л. від 27.01.2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 362/5644/20, встановлено, що 21 жовтня 2020 року о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_2 , керуючи мопедом марки «Phoenix» без номерного знаку в селі Устимівка Васильківського району Київської області, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахувала дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушила вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, внаслідок чого здійснила наїзд на паркан, що спричинило пошкодження вказаного транспортного засобу, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 11 12).

Нормою частини шостої статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В абзаці № 3 пункту 4 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» прояснено судам що, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Натомість, позивачем не надано та під час розгляду справи не надано суду прямих, об`єктивних, достовірних, належних, допустимих і беззаперечних доказів про розмір завданої шкоди.

Тобто, за відсутності належного доказу про розмір завданої шкоди, у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про суму стягнення з відповідача матеріальної шкоди на користь позивача внаслідок ДТП.

Зокрема, як на підставу своїх вимог, позивач посилається на факт написання відповідачем зобов`язальної розписки про відшкодування коштів за пошкодження мопеду в ДТП у розмірі 12 000 гривень 00 копійок (а.с. 13).

Проте, в супереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, факт завдання матеріальної шкоди саме у вказаному розмірі, не підтверджено позивачем відповідними доказами.

Зазначена розписка відповідача, відповідно до положень статей 77 і 78 ЦПК України, не є належним і допустимим доказом розміру матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Так, суму у вказаній розписці було визначено сторонами за їх згодою і така сума не ґрунтується на об`єктивній оцінці розміру збитків завданих володільцю мопеда, що може бути підтверджено висновками відповідної експертної оцінки.

Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину завдання йому матеріальної шкоди в сумі 12 000 гривень 00 копійок.

Як наслідок, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо розміру матеріальної шкоди, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами.

Тобто, під час розгляду справи судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для здійснення відшкодування на користь позивача, оскільки ним не доведено перед судом дійсного розміру завданої йому матеріальної шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факт завдання йому матеріальної шкоди в розмірі саме 12 000 гривень 00 копійок, а тому і немає підстав для відшкодування саме такої ж суми з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1166, 1187, 1188 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду 30 серпня 2022 року.