КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/2950/21
Провадження № 2-з/947/727/22
УХВАЛА

30.08.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Одесі в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні індустрії плюс» - Адвокатського бюро «Лукинюка» в особі адвоката Лукинюка Володимира Васильовича про призначення комплексної судової психіатрично-психологічної експертизи по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні Індустрії Плюс» про відшкодування моральної шкоди, завданої здоров`ю внаслідок трудового каліцтва,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває на розгляді цивільна справа №947/2950/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні Індустрії Плюс» про відшкодування моральної шкоди, завданої здоров`ю внаслідок трудового каліцтва, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 3000000,00 гривень.

29.08.2022 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача по справі про призначення по справі комплексної судової психіатрично-психологічної експертизи, в якому представник просить призначити вказану експертизи, проведення якої доручити експертам Комунального некомерційного підприємства Одеської обласної ради «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, на вирішення яких поставити наступні питання:

1. Чи страждає ОСОБА_1 у теперішній час на будь-який психічний розлад? Якщо так, то чи перебуває цей психічний розлад у причинно-наслідковому зв`язку з подіями, які досліджуються у справі?

2. Чи страждав ОСОБА_1 на будь-який психічний розлад з моменту подій, які досліджуються у справі, до теперішнього часу? Якщо так, то чи перебував цей психічний розлад у причинно-наслідковому зв`язку з подіями, що досліджуються у справі?

3. На вирішення судово-психологічного експерта поставити питання: Який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду)?.

В обґрунтування клопотання представник відповідача посилається на те, що в рамках цієї справи було проведено судово-психологічну експерту, за наслідком якої було надано висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №21/5402 від 20.05.2022 року.

Як стверджує представник, з метою перевірки обґрунтованості та науковій відповідності підсумкових висновків висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №21-5402 від 20.05.2022 року, а також встановлення його відповідності принципам наведеним у ст.3 ЗУ «Про судову експертизу», АБ «Лукинюка» був спрямований запит фахівцю у галузі судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 , яким було складено висновок фахівця №3 від 05.08.2022 року.

Так, як зазначає представник, фахівець встановив, що у висновку від 20.05.2022 №21-5402, експерт порушила межі своєї компетенції і втрутилася у сферу психіатричної діагностики, не маючи відповідної підготовки. Переживання досліджуваного описані та оцінені без застосування належного методу (клініко-психопатологічного). У висновку № 21-5402 експертом наведені описання, які самі по собі викликають сумнів у непатологічному, нехворобливому характері переживань, виявлених у під експертного ОСОБА_1 . Деякі з виявлених феноменів описані по суті як психопатологічні. Наведені у висновку № 21-5402 описання містять набір діагностичних ознак, які можуть бути притаманні ряду психічних розладів із провідною депресивною симптоматикою як в рамках власне афективних розладів, так і в рамках порушень стресогенного характеру (наприклад, розладу адаптації).

Враховуючі усе вищенаведене, представник відповідача вважає можливим зробити обґрунтований висновок, що психічній діагностиці ОСОБА_1 повинно було передувати психіатричне обстеження останнього.

Крім того, представник зазначає, що виявлення причинно-наслідкового зв`язку психічного розладу із певними обставинами та подіями є компетенцією лікаря-психіатра або судово-психіатричного експерта, а тому обов`язковим у даній справі є проведення судово-психіатричної експертизи.

Окремо, представник вважає, що висновок №21-5402, не містить посилання до будь-яких спеціальних методик, які визначають орієнтовну суму компенсації моральної шкоди та зводиться до суб`єктивної згоди експерта із доводами позивача і оцінки цих доводів як логічних та послідовних.

Таким чином, висновки, наведені у висновку №21-5402 в частині визначення орієнтованої суми компенсації моральної шкоди у сторони відповідача викликають сумніви в їх правильності, об`єктивності та обґрунтованості, а тому представник просить суд призначити повторну експертизу у цій частині, яка повинна бути доручена іншому експертові, шляхом призначення комплексної експертизи.

В підготовчому судовому засіданні 30.08.2022 року представник позивача заперечувала проти задоволення вказаного клопотання з підстав його безпідставності та необґрунтованості.

Представник відповідача в підготовче судове засідання призначене на 30.08.2022 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Приймаючи неявку сторони відповідача до підготовчого судового засідання без поважних причин, судом було здійснено розгляд клопотання представника відповідача в підготовчому судовому засіданні за наявною явкою сторін по справі.

Заслухавши пояснення представника позивача по справі, дослідивши надане до суду клопотання та оглянувши матеріали справи, суд вважає клопотання не підлягаючим до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. (ч.1 ст.103 ЦПК України).

Відповідно до п. п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», звернута увага судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків. Вказано на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Таким чином, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Під час розгляду зазначеного клопотання, судом приймаються до уваги наступні обставини.

Судом встановлено, що в рамках цієї справи ухвалою суду від 10.08.2021 року було призначено за клопотання сторони позивача судово-психологічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення яких були поставлені наступні питання:

1. Чи є у під експертної особи - ОСОБА_1 зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (заподіяння шкоди здоров`ю, втрата процездатності, заподіяння шкоди її громадським інтересам, тощо)?

2. Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для особи - ОСОБА_1 ? Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода)?

3. Чи спричинені особі - ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджуються у справі?

4. Якщо особі завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?

5. Чи обґрунтованою є грошова компенсація за моральні страждання у сумі 3 000 000 (три мільйони)гривень ?

6. Які зміни у сферах життєдіяльності: фізичне та психічне здоров`я, родина, соціальний статус, міжособистісні стосунки, матеріальний стан відбулись у психотравмувальної особи - ОСОБА_1 ?

7. Чи є ознаки несприятливих змін під експертної особи - ОСОБА_1 , якщо є, то в чому вони полягають? Якщо такі зміни виявлені, то чи не перебувають вони у причинному зв`язку з діями відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні Індустрії Плюс»?

За наслідком проведення вказаної судової експертизи, 31.05.2022 року до суду надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком експерта №21-5402 судової психологічної експертизи від 20.05.2022 року.

Як вбачається з поданого представником відповідача клопотання від 29.08.2022 року, останнім порушено питання саме про проведення повторної експертизи шляхом призначення комплексної психіатрично-психологічної експертизи, з підстав незгоди з вищевказаним висновком експерта №21-5402 судової психологічної експертизи від 20.05.2022 року та вважаючи його необґрунтованим, про що представником особисто зазначено в мотивувальній частині клопотання.

Статтею 113 ЦПК України регламентовано порядок і підстави призначення додаткової і повторної експертизи, відповідно до якого , якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997, з подальшими змінами «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» передбачено, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Як вбачається, в обґрунтування необґрунтованості висновку експерта №21-5402 судової психологічної експертизи від 20.05.2022 року представник відповідача посилається на висновки фахівця №3, складені 05.08.2022 року фахівцем у галузі судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 .

У відповідності до вказаного висновку фахівця №3 від 05.08.2022 року зазначено, що у висновку від 20.05.2022 року за №21-5402, експерт порушила межі своєї компетенції і втрутилася у сферу психіатричної діагностики, не маючи відповідної підготовки. Переживання досліджуваного описані та оцінені без застосування належного методу (клініко-психопатологічного). Відтак підсумкові висновки експерта не можна вважати науково-обґрунтованими, оскільки вони виходять за межі спеціальних знань психолога.

Разом з тим, надаючи оцінку вказаному висновку під час розв`язання зазначеного клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що організація науково-методичного забезпечення судово-експертної діяльності та організаційно-управлінські засади діяльності державних спеціалізованих установ покладаються на міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність.

Для розгляду найважливіших питань розвитку судової експертизи, що мають міжвідомчий характер, при Міністерстві юстиції України створюється Координаційна рада з проблем судової експертизи, яка діє відповідно до Положення про неї, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Методики проведення судових експертиз (крім судово-медичних та судово-психіатричних) підлягають атестації та державній реєстрації в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Міністерство юстиції України забезпечує видання міжвідомчого науково-методичного збірника "Криміналістика та судова експертиза".

Як вбачається, у вказаному висновку фахівця, як і відповідачем по справі не наведено жодних належних посилань в чому висновок експерта №21/5402 від 20.05.2022 року не відповідає зареєстрованим Методикам проведення відповідної судово-психологічної судової експертизи.

Разом з тим, судом приймається, що висновок експерта №21/5402 від 20.05.2022 року, проведено судовим експертом попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Однак, поданий висновок №3 від 05.08.2022 року, складено особою, яка не попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України та не наділена функціями на надання оцінки діям судовому експерта, за наслідком чого в якості належного і допустимого доказу судом не приймається.

Будь-яких інших обґрунтувань щодо необґрунтованості висновку експерта №21-5402 судової психологічної експертизи від 20.05.2022 року, стороною відповідача не наведено.

Разом з тим, судом приймається, що процедуру проведення та оформлення результатів рецензування висновків судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - НДУСЕ), було врегульовано Порядком проведення рецензування висновків судових експертів, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 03.02.2022 року №335/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2022 року №131/34414, у відповідності до якого метою рецензування висновків судових експертів є вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків. Рецензування висновків проводять співробітники НДУСЕ, які мають кваліфікацію судового експерта з тієї експертної спеціальності, за якою складено поданий на рецензування висновок, та не менше ніж трирічний стаж експертної роботи.

Однак, як вбачається сторона відповідача не скористалась правом на рецензування вищевказаного висновку судового експерта.

Крім того, судом враховується, що під час призначення судово-психологічної експертизи ухвалою суду від 10.08.2022 року сторона відповідача не заперечувала проти призначення саме цього виду експертизи, не ставила на розв`язання суду додаткові питання для призначення судовому експерту.

Таким чином, приймаючи, що у відповідності до положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, та у відповідності до ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд доходить до висновку, що відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами в чому полягає необґрунтованість висновку експерта №21-5402 судової психологічної експертизи від 20.05.2022 року, а відтак суд вважає необґрунтованими доводи про необхідність та доцільність призначення комплексної судової психіатрично-психологічної експертизи в цій справі.

До того ж, суд враховує, що висновок експертизи не є обов`язковим і є лише одним із доказів у справі, які підлягають оцінці судом та не мають наперед вирішального значення.

Одночасно, судом також приймається, що провадження в цій справі відкрито 25.02.2021 року.

Статтею 210 ЦПК України визначено строки розгляду справи по суті, відповідно до яких суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Важливість гарантії розгляду справ упродовж розумного строку підтверджується і позицією Європейського Суду.

Згідно з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що судові процедури при розгляді справ повинні бути справедливим, справа має бути розглянута у розумний строк.

У цивільному судочинства діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Аналогічний висновок міститься у правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 07.10.2015 року у справі № 6-1367цс15.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй процесуальним законом правами.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку відповідає обов`язок добросовісно користуватись наданими їй законом процесуальними правами, утримуватись від дій, які зумовлюють затягування судового процесу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У сталій практиці Європейський суд зазначає, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При вищевикладених обставинах, суд доходить до висновку, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи, може бути наслідком затягування судового процесу і порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Статтею 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню.

Аналізуючи викладене вище, враховуючи розумність строків розгляду даної справи, важливість предмету розгляду для сторін та зібрані у справі на даний час докази, приймаючи до уваги чинне законодавство, що регламентує порядок призначення первинної та повторної експертизи, враховуючи необґрунтованість представником відповідача доводів викладених у клопотанні стосовно необґрунтованості висновку експерта за первісною експертизою, суд вважає, що клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні індустрії плюс» - Адвокатського бюро «Лукинюка» в особі адвоката Лукинюка Володимира Васильовича про призначення комплексної судової психіатрично-психологічної експертизи є необґрунтованим та підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 106, 113, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні індустрії плюс» - Адвокатського бюро «Лукинюка» в особі адвоката Лукинюка Володимира Васильовича про призначення комплексної судової психіатрично-психологічної експертизи по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні Індустрії Плюс» про відшкодування моральної шкоди, завданої здоров`ю внаслідок трудового каліцтва залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.