КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/4198/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5605/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання кредитного договору недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суд ум. Києва від 06 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Волошина В.О.,-

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив визнати недійсним кредитний договір № 30.12.2018-100003808 від 30 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не укладав та не підписував кредитний договір, а також не отримував кошти у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суд ум. Києва від 06 грудня 2021 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» зазначило, що апеляційна скарга необґрунтована, а рішення суду першої інстанції законне.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Встановлено, що 30 грудня 2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30.12.2018-, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000 грн з терміном повернення кредиту до 12 січня 2019 року, строк кредитування 14 календарних днів з дати надання кредиту, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 800 грн, що становить 28 % у процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка).

Матеріали справи містять: заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від 30 грудня 2018 року, яка підписана електронним підписом та одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитор надає позичальнику кредит на умовах, встановлених у заявці.

Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника (п. 2.3. договору).

Згідно п. 8.1. договору, договір набирає чинності з дати отримання кредитором у інформаційній системі кредитора від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитора на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у системі кредитора.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року по цивільній справі № 632/1108/19, яка набрала законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитом № 30.12.2018-100003808 від 30 грудня 2018 року у розмірі 22 799 грн.

Зазначеною постановою суду встановлено, що згідно платіжного документа № 122086679 від 30 грудня 2018 року ТОВ «Споживчий Центр» видано особі номер карти НОМЕР_1 грошові кошті в сумі 10 000 грн.

Розрахунком заборгованості та штрафу за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом підтверджується, що ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 22 799 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що він не укладав та не підписував кредитний договір. Також позивач не отримував кредит у розмірі 10 000 грн, відсутні будь-які документи, які підтверджували б укладення кредитного договору № 30.12.2018-100003808.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановлено, що договір № 30.12.2018-100003808 від 30 грудня 2018 рокуукладений в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису та одноразового ідентифікатора.

ТОВ «Споживчий Центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 000 грн, що підтверджується: квитанцією ТОВ ФК «Елаєнс» № 122086679 від 30 грудня 2018 року; картою субконто по договору № 30.12.2018-100003808; довідкою ТОВ ФК «Елеєнс» від 15 серпня 2019 року, яке безпосередньо здійснювало переказ вказаних грошових коштів на підставі договору № про надання послуг з переказу грошових коштів, про успішне перерахування платежу в розмірі 10 000 грн, які були успішно перераховані на картку клієнта 206959; відповіддю АТ «Альфа-Банк» № 73861-53-б/б від 15 серпня 2019 року, відповідно до якої грошові кошти були успішно перераховані на картку ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спірний кредитний договір підписаний сторонами в електронній формі, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять документів на підтвердження укладення договору 30 грудня 2018 року та факту видачі кредитних коштів у розмірі 10 000 грн, є безпідставними та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 06 грудня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суд ум. Києва від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко