г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4886/21
Номер провадження 2/213/593/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Мазуренко В.В.,

при секретарі Гусаровій О.С.,

за участю представника позивача Павленко В.В., представника відповідача Котович Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу

справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Новак Артур Михайлович до Комунального підприємства «Швидкісний трамвай», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача Новак А.М. звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 27.10.2020 року сталось ДТП за участю автомобіля ВАЗ 21114, під керуванням позивача та трамвайного вагону КТМ5МЗ №424 під керуванням ОСОБА_2 .

На місці ДТП співробітники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП. Постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2021, яка залишена в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.09.2021, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення. Отже доведено відсутність вини позивача в ДТП. Вина іншого учасника ДТП не встановлена. Оскільки водій трамвая ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з КП «Швидкісний трамвай», тому останнє, як володілець джерела підвищеної небезпеки та працедавець, повинно нести відповідальність перед позивачем за шкоду, завдану його працівником.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріального збитку в розмірі 8551,78 грн. Внаслідок ДТП та пошкодження автомобіля позивач не міг користуватися автомобілем для пересування містом, мав певні незручності, що призводили до занепокоєння та проблем в роботі і сімейних відносинах, що призвели до моральних страждань. Тому просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 8000 грн.

Також вказує, що позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн, по оплаті за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 1500 грн, на оплату правничої допомоги в розмірі 10000 грн, які просить стягнути з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та викладені в позові обставини, просить позовні вимоги задовольнити.

Від відповідача надійшов відзив на позов, позовні вимоги не визнає, вказує, що вина водія трамваю не встановлена. У висновку експерта на питання «Чи мав водій трамваю технічну можливість шляхом односторонніх дій запобігти ДТП?» зазначено, що дати відповідь не є можливим. Сам по собі факт не уникнення зіткнення не може бути поставлено водію трамваю у провину, оскільки його дії були вимушені і не перебували у прямому причинному зв`язку із суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Також відповідач не погоджується із сумою збитків, оскільки огляд транспортного засобу позивача проводився без участі представника відповідача. Крім того, висновок авто товарознавчого дослідження датується 25.08.2021, тобто через 10 міс після ДТП. За такий проміжок часу з автомобілем позивача могли відбутися будь-які події, які б призвели до пошкоджень автомобіля.

Відповідач вважає, що позивачем не доведено неможливість користування автомобілем після ДТП, оскільки були відсутні пошкодження, наявність яких забороняє експлуатацію транспортного засобу. Проти відшкодування моральної шкоди заперечує.

У зв`язку з недоведеністю факту нанесення позивачу матеріальної і моральної шкоди просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У додаткових письмових поясненнях представником відповідача зазначено, що при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу слід виходити з критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав відзив та викладені в ньому заперечення на позов. Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року відкрито провадження у справі.

Вислухав пояснення представників сторін, допитавши експерта, дослідивши письмові докази, матеріали справи про адміністративне правопорушення №213/3813/20, провадження №3/213/5/21 в частині висновку експерта №19/104-17/1/4/466 від 22.01.2021, суд вважає встановленими такі обставини.

27 жовтня 2020 року о 17 год. 09 хвил. на проспекті Південний в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення), за участю автомобіля ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням власника автомобіля - ОСОБА_1 та трамвайного вагону КТМ5МЗ №424 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдані матеріальні збитки.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п. 10.1, 10.3 Правил Дорожнього руху України, відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Як видно із висновку експерта №19/104-17/4/466 від 22 січня 2021 року по проведеній авто технічній експертизі при розгляді справи 213/3813/20, провадження 3/213/5/21, водій ОСОБА_1 для запобігання зіткненню з невстановленим автомобілем повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР. Результат ситуації не залежав від односторонніх дій водія ОСОБА_1 .

Надати відповіді на питання щодо технічної можливості у водія трамваю ОСОБА_2 запобігти зіткненню з автомобілем ВАЗ 21114 та надати оцінку відповідності її дій вимогам ПДР експертом не представилось за можливе, у зв`язку із відсутністю необхідних вихідних даних.

Постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року у справі №213/3813/20, провадження №3/213/5/21, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.20-22).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року вказана постанова залишена без змін (а.с.23-25).

Відповідно до висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №Д15/08/21, складеного 25.08.2022, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , в цінах на дату 16.08.2021 складає 8165,01 грн.

Додатками до висновку є калькуляція вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, розрахунок ринкової вартості автомобілю, що наданий на дослідження, протокол огляду транспортного засобу (а.с.10-19).Згідно з протоколом огляду транспортного засобу, складеного експертом, автомобіль має такі ушкодження: бампер задній подряпина лако-фарбового покриття в лівій частині; крило заднє ліве деформовано 30%, ліхтар зовнішній лівий розбитий.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_4 показав, що при проведенні ним експертизи за ухвалою суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не встановлювалась вина водія трамваю. Надати відповідь на питання щодо технічної можливості у водія трамваю ОСОБА_2 запобігти зіткненню з автомобілем ВАЗ 21114 та надати оцінку відповідності її дій вимогам ПДР було не можливо, оскільки для цього необхідні були додаткові вихідні дані.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ст. 1172 ЦК України).

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п. 5, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Відповідач не оспорював того факту, що ОСОБА_2 працювала в КП «Швидкісний трамвай» на час ДТП.

Згідно з роз`ясненнями, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені судом у справі про адміністративне правопорушення №213/3813/20 є преюдиційними для даної цивільної справи та в силу положень ч.5 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Суд зазначає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 16.02.2021, яка набрала законної сили, не є доказом винуватості працівника відповідача ОСОБА_2 у вказаному ДТП. Даною постановою лише встановлено, що мало місце ДТП, встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Також суд звертає увагу, що ні позивач, ані його представник після винесення постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ст. 124 КУпАП не звертались до правоохоронних органів із вимогами про складення протоколу про адміністративне правопорушення для притягнення до відповідальності іншого учасника ДТП- працівника відповідача ОСОБА_2 , в разі, якщо вважали її винуватцем події.

Із показів судового експерта Пилипенка А.М. та із його висновку №19/104-17/1/4/466 від 22.01.2021 по проведеній ним експертизі у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 видно, що дати відповіді на поставлені судом питання: як повинен діяти водій трамваю, який є учасником ДТП в даній обстановці відповідно до вимог ПДР України; чи відповідали дії водія трамваю вимогам ПДР України та чи знаходяться вони в причинному зв`язку з настанням ДТП; чи мав водій трамваю технічну можливість шляхом односторонніх дій запобігти ДТП, не є можливим через відсутність необхідних вихідних даних.

Позивач або його представник під час розгляду справи не заявляли клопотання про проведення додаткового огляду місця ДТП, встановлення необхідних даних та проведення експертизи для встановлення вказаних обставин щодо порушення водієм трамваю вимог ПДР України.

Суд зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Згідно із ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості на підтвердження неправомірності дій водія трамваю ОСОБА_2 та порушення нею вимог ПДР України, які б були в безпосередньому причинному зв`язку із ДТП, що сталась між останньою та позивачем.

Позивачем не доведено, що отримані внаслідок ДТП пошкодження транспортного засобу ВАЗ 21114 були такими, за яких використання автомобілю за призначенням було неможливим, що могло негативно вплинути на моральний стан позивача.

Також слід зазначити, що право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК України).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутнє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був учасником ДТП, а тому не підтверджено, що саме позивач має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження вказаного автомобілю.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 до КП «Швидкісний трамвай» про стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в стягнення матеріальної шкоди з відповідача, оскільки не доведено неправомірність дій та вину працівника відповідача ОСОБА_2 у вказаному ДТП, відповідно не підлягає задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як видно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Виходячи з того, що суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, з урахуванням приписів вказаної статті ЦПК України, судові витрати слід віднести на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, ЦК України, ст.ст. 4,5, 10, 12, 13, 76 -81, 89, 128, 141, 223, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Новак Артур Михайлович до Комунального підприємства «Швидкісний трамвай», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 29.08.2022.

Суддя В. В. Мазуренко