ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1218/22 Справа № 204/4406/20 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк,

на заочне рішення Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

АТ КБ «Приватбанк» у липні 2020 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с.1-3/.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 13 жовтня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов`язання за даним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредитну картку з відповідним лімітом. Позичальник свої обов`язки системно не виконував, у зв`язку з чим станом на 23 березня 2020 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 351 672,21 грн., з яких: 271 004,79 грн., - заборгованість по тілу кредиту; 76 487,91 грн., - заборгованість по процентам; 4 179,51 грн., - заборгованість по пені. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права, позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 жовтня 2010 року за тілом кредиту в сумі 271 004,79 грн., та судовий збір в сумі 2102,00 грн. В іншій частині позову відмовлено /а.с.78,79/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані викладені позиції Верховного Суду з розгляду аналогічних справи, де позивачем є АТ КБ Приватбанк /а.с.96-102/.

ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористався, та відзиву не подавав.

Керуючись нормами ст.367 ЦПК України колегія суддів переглядає справу в частині вимог апеляційної скарги, в іншій частині рішення не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 жовтня 2010 року відповідно до Умов та правил надання банківських послуг ОСОБА_1 , підписавши заяву, отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 23 березня 2020 року становить 351 672, 21 грн., з яких: 271 004,79 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 76487,91 грн. - заборгованість за процентами; 4179,51 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Колегією суддів встановлено, що у липні 2020 року позивач АТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором №б/н від 13 жовтня 2010 року у розмірі 271 004,79 грн., яка виникла станом на 23 березня 2020 року, та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., що і вирішено судом першої інстанції із задоволення позовних вимог.

Однак, ухвалюючи рішення про відмову в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції, застосувавши норми ст.ст.509,549,551,1048-1050,1056-1 ЦК України, виходив з того, що при укладанні кредитного договору позивачем не було дотримано вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України Про захист споживачів про повідомлення споживача, яким в даному випадку є відповідач, про Тарифи і Умови та правила, що саме такі розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (штрафів), в розмірах і порядках нарахування, зазначених в письмових документах, що додані банком до позовної заяви.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З висновком суду першої інстанції щодо розгляду справи по суті в частині вирішення питання стягнення з відповідача на користь позивача відсотків, комісій та пені з відмовою у задоволенні таких вимог колегія суддів не погоджується, оскільки суд, в порушення ч.1 ст. 13 ЦПК України, розглянув справу у зазначеній частині, виходячи з вимог, які позивачем у позовній заяві не заявлялись та доказів в обґрунтування таких вимог не надавалось.

Доводи апелянта також стосуються оскарження рішення в тій частині позовних вимог, які не були предметом позовних вимог АТ КБ Приватбанк, тому не можуть бути розглянуті колегією суддів по суті.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції не в достатньо повному обсязі з`ясував межі позовних вимог, обставини справи, та надав правову оцінку вимогам, які не заявлялись позивачем, постановивши рішення з порушенням норм процесуального Закону, з чого колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров