Справа № 301/1932/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" серпня 2022 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., з участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації вартості Ѕ частки майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації вартості Ѕ частки майна.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26.01.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Приборжавської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №01. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Іршавського районного суду від 16.09.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За час шлюбу, в період 2016-2019 років, позивачкою ОСОБА_1 було придбано будівельні матеріали для реконструкції житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та меблі.

Зокрема, позивачкою для реконструкції зазначеного будинку було придбано наступне: дерево вартістю 25099 грн., цемент вартістю 3000 грн., піноблоки вартістю 10800 грн., піноблоки вартістю 8150 грн., арматуру вартістю 3000 грн., клей вартістю 800 грн., шафу-купе вартістю 7000 грн., спальний гарнітур вартістю 6000 грн., кухонний гарнітур вартістю 6850 грн., дитячий диван вартістю 3000 грн., тахту вартістю 8800 грн. Загалом позивачкою було придбано будівельних матеріалів та меблів на загальну суму 82499 грн.

Відповідач ОСОБА_3 проживає у будинку АДРЕСА_2 , продовжує користуватися будинком та меблями, які були придбані за час шлюбу позивачкою. Сторони не домовились між собою про порядок поділу майна. Враховуючи, що будівельні матеріали та меблі набуті позивачкою за час шлюбу, то вони є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим необхідний їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачці Ѕ частку вартості будівельних матеріалів та меблів, а право власності на іншу Ѕ частку залишити за відповідачем.

ОСОБА_1 просила на підставі ст. 60, 61, 69-71 СК України ухвалити рішення, яким визнати: дерево вартістю 25099 грн., цемент вартістю 3000 грн., піноблоки вартістю 10800 грн., піноблоки вартістю 8150 грн., арматуру вартістю 3000 грн., клей вартістю 800 грн., шафу-купе вартістю 7000 грн., спальний гарнітур вартістю 6000 грн., кухонний гарнітур вартістю 6850 грн., дитячий диван вартістю 3000 грн., тахту вартістю 8800 грн. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 41249,50 грн. компенсації вартості Ѕ частки будівельних матеріалів та меблів.

Ухвалою Іршавського районного суду від 08.07.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено на підготовче судове засідання на 05.08.2022 року за правилами загального позовного провадження.

19 липня 2022 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивував тим, що позивачка, стверджуючи про придбання протягом 2016-2019 років будівельних матеріалів для реконструкції житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а також меблів: шафи-купе вартістю 7000 грн., спальний гарнітур вартістю 6000 грн., кухонний гарнітур вартістю 6850 грн., дитячий диван вартістю 3000 грн., тахту вартістю 8800 грн., не надала доказів наявності в неї спільних з відповідачем коштів на суму 82499 грн.

16 квітня 2019 року в будинку АДРЕСА_2 , виникла пожежа. В подальшому громада с. Приборжавське та с. Довге, Хустського району, провела заходи щодо збирання коштів на реконструкцію вказаного будинку, в результаті чого вдалося зібрати близько 40000 грн. Вказана сума була витрачена на реконструкцію будинку та придбання меблів. Крім цього, батько відповідача ОСОБА_7 особисто пожертвував сім`ї сина 1000 доларів США, які також були витрачені на реконструкцію будинку та придбання меблів. Згідно пояснювальної записки директора Приборжавського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Світлинець О.А. на реконструкцію будинку АДРЕСА_2 , добровільно зібрано та передано грошові кошти в сумі 13000 грн. Згідно пояснювальної записки настоятеля Свято-Покровського храму с. Приборжавське ОСОБА_8 було проведено заходи щодо збирання грошових коштів, направлених на реконструкцію будинку за вищевказаною адресою.

Ухвалою Іршавського районного суду від 05.08.2022 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 29.08.2022 року.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити. Пояснила, що сторони розірвали шлюб у вересні 2021 року. Позивачка з дітьми переїхала жити в будинок своїх батьків в с. Довге, а відповідач залишився проживати в будинку АДРЕСА_2 , де вони проживали до розірвання шлюбу. За час шлюбу сторонами за спільні кошти та за кошти, що були подаровані їм родичами, були придбані меблі: шафу-купе вартістю 7000 грн., спальний гарнітур вартістю 6000 грн., кухонний гарнітур вартістю 6850 грн., дитячий диван вартістю 3000 грн., дві тахти вартістю по 4400 грн. кожна, які після розірвання шлюбу залишилися в будинку у відповідача. Оскільки сторони у свій час не дійшли згоди щодо поділу меблів в натурі, вона просила стягнути з відповідача на її користь половину вартості вказаного майна. Щодо розподілу меблів в натурі заперечувала, оскільки вона вже придбала собі інші меблі і не бажає користуватися меблями, якими після розірвання шлюбу користується відповідач. Також підтвердила, що гроші на придбання будівельних матеріалів, необхідних для проведення в будинку АДРЕСА_2 відновлювального ремонту після пожежі, збирала громада села та родичі сторін. Оскільки ці кошти збиралися громадою села та передавалися сторонам на потреби їх сім`ї для відновлення будинку, тому вважала, що з відповідача слід стягнути на її користь половину вартості будівельних матеріалів. Просила визнати будівельні матеріали та меблі спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь половину їх вартості 41249,50 грн.

Представник позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності його батькові ОСОБА_7 . Він з позивачкою та дітьми проживав у вказаному будинку під час шлюбу. 16.04.2019 року в будинку сталася пожежа, внаслідок якої будинок частково був пошкоджений і потребував проведення відновлювальних робіт. Громади сіл Приборжавське та Довге, а також робочий колектив школи, де відповідач працює, зібрали грошову матеріальну допомогу, яку передали сім`ї для придбання будівельних матеріалів, необхідних для проведення відновлюваного ремонту будинку після пожежі. Саме за ці кошти, а також за кошти його батька ОСОБА_7 були придбані будівельні матеріали для відновлення будинку, а самі будівельні роботи проводилися громадою села безкоштовно. Вважав, що вимоги про визнання будівельних матеріалів спільною власністю подружжя та стягнення на користь позивачки половини їх вартості є безпідставними. Не заперечував, що за час шлюбу сторонами були придбані меблі: шафа-купе, спальний гарнітур, кухонний гарнітур, дитячий диван та дві тахти, які є спільною власністю подружжя. Всі меблі залишилися в будинку, де проживає відповідач. Відповідач заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки половини вартості меблів, яка зазначена у позовній заяві, оскільки ці меблі вже є вживаними, тому їх вартість значно менша, ніж у нових. Крім того, внаслідок пожежі кухонний гарнітур, спальний гарнітур та шафа-купе були частково пошкоджені, що також впливає на їх вартість. Не заперечував, щоб меблі були поділені між сторонами в натурі.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в позові з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково, з таких підстав.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований 26.01.2016 року. Дана обставина підтверджується відміткою про реєстрацію шлюбу, що міститься в паспорті позивачки (а.с. 9 на звороті).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Іршавського районного суду від 16.09.2021 року, що набрало законної сили 19.10.2021 року (а.с. 23-24).

Позивачка ОСОБА_1 просила на підставі ст. 60, 61, 69-71 СК України визнати: дерево вартістю 25099 грн., цемент вартістю 3000 грн., піноблоки вартістю 10800 грн., піноблоки вартістю 8150 грн., арматуру вартістю 3000 грн., клей вартістю 800 грн., шафу-купе вартістю 7000 грн., спальний гарнітур вартістю 6000 грн., кухонний гарнітур вартістю 6850 грн., дитячий диван вартістю 3000 грн., тахту вартістю 8800 грн. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 41249,50 грн. компенсації вартості Ѕ частки будівельних матеріалів та меблів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за час перебування у шлюбі із відповідачем, в період 2016-2019 років, ОСОБА_1 придбала будівельні матеріали для реконструкції житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та меблі на загальну суму 82499 грн. Відповідач ОСОБА_3 проживає у будинку АДРЕСА_2 , продовжує користуватися будинком та меблями, які були придбані за час шлюбу позивачкою. Сторони не домовились між собою про порядок поділу майна.

На підтвердження позовних вимог суду надано: копії товарних чеків від 21.12.2016 року на суму 6000 грн. та від 28.04.2017 року на суму 7000 грн. (а.с.14), копію накладної №136 від 25.11.2016 року на ім`я ОСОБА_9 на суму 6850 грн. (а.с.15), копію накладної №178 від 25.04.2018 року на ім`я ОСОБА_9 на суму 3000 грн. (а.с. 16), копії накладних на ім`я ОСОБА_1 №145 від 18.01.2018 року на суму 8800 грн., від 18.04.2019 року на суму 3800 грн., від 09.05.2019 року на суму 8150 грн., від 19.04.2019 року на суму 10800 грн., від 15.04.2019 року на суму 3000 грн., від 20.04.2019 року на суму 25099 грн. (а.с. 17-22).

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог посилався на те, що позивачкою не надано доказів щодо наявності в неї спільних з відповідачем коштів на суму 82499 грн., тому що вказані гроші не належали їм особисто. 16 квітня 2019 року в будинку АДРЕСА_2 , виникла пожежа, тому громадою с. Приборжавське та с.Довге, Хустського району, були проведені заходи щодо збирання коштів на реконструкцію вказаного будинку, а також батьком відповідача була надана частина коштів.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.04.2021 року по справі №603/576/17 (провадження № 61-9786св20) зазначив, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто застосовуючи положення ст.60 СК України та визнаючи майно спільною сумісною власністю подружжя та право власності на таке майно, суду необхідно встановити не тільки факт придбання майна під час шлюбу, але і те, що джерелом придбання такого майна були спільні кошти або спільна праця подружжя. Презумпція спільності права власності на майно набуте подружжям у шлюбі може бути спростована одним із подружжя, на якого і покладається тягар доказування таких обставин.

Згідно довідки Іршавського районного відділу Управління ДСНС у Закарпатській області №672 від 18.04.2019 року вбачається, що 16 квітня 2019 року близько 00 год. 03 хв. виникла пожежа в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_7 (а.с. 25, 43).

Згідно листа виконавчого комітету Довжанської сільської ради від 02 червня 2022 року за №04.4-02/618, позивачка ОСОБА_1 за період 2016-2019 років проживала за адресою: АДРЕСА_2 . У 2019 році за вказаною адресою проводилися ремонтні роботи, у зв`язку з пошкодженням внаслідок пожежі (а.с.26).

Тобто, з наданих сторонами документів вбачається, що реконструкція будинку АДРЕСА_2 , була зумовлена пожежею, яка відбулася 16 квітня 2019 року.

Згідно пояснювальної записки директора Приборжавського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Довжанської сільської ради Світлинець О.А. від 19.07.2022 року, колективом даного закладу було проведено збір коштів для допомоги колезі ОСОБА_3 та його сім`ї по відбудові будинку внаслідок пожежі, яка сталася 16.04.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 . На зібрані кошти в сумі 10000 грн. було закуплено будівельні матеріали для відновлення покрівлі та стін. Профспілковою організацією даного закладу виділено 3000 грн. для ремонту кімнат даного пошкодженого будинку (а.с. 41).

Згідно пояснювальної записки настоятеля Свято-Покровського храму с. Приборжавське ОСОБА_8 від 18.07.2022 року, останнім було оголошено збір коштів парафією храму для допомоги по відбудові будинку внаслідок пожежі, що сталося 16.04.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 . На зібрані кошти було закуплено матеріали для відновлення покрівлі та стін (а.с.42).

Згідно пояснювальної записки ОСОБА_7 від 20.07.2022 року, він особисто надав кошти в розмірі 1000 доларів США на відбудову будинку (покрівлі та стін), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де 16.04.2019 року сталася пожежа. У вказаному будинку проживав його син ОСОБА_3 зі своєю сім`єю (а.с.54).

Згідно пояснювальної записки від 19.07.2022 року, що надана двадцятьма мешканцями АДРЕСА_2 , ними було проведено збір коштів в сумі 14560 грн. та 100 доларів США, на які було придбано будівельні матеріали для оновлення покрівлі та стін будинку АДРЕСА_2 задля відбудови цього будинку, в якому сталася пожежа (а.с.55-56).

У судовому засіданні сторони не заперечували, що будівельні матеріали для відновлення пошкодженого пожежею будинку АДРЕСА_2 , були придбані за кошти, зібрані громадою села та родичами. Вказані кошти були зібрані і передані сім`ї ОСОБА_10 , як цільову матеріальну допомогу для відновлення будинку, пошкодженого внаслідок пожежі 16.04.2019 року.

Тобто, будівельні матеріали були придбані сторонами не за спільні кошти подружжя.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, будинок АДРЕСА_2 , в якому сталася пожежа та в якому подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проживало під час шлюбу, належить на праві власності не сторонам по справі, а батькові відповідача ОСОБА_7 .

Отже, позивачкою не доведено належними і допустимими доказами, що вказані нею будівельні матеріали були придбані подружжям за спільні кошти та були використані для створення або відновлення об`єктів, що належать подружжю або одному з подружжя і можуть бути віднесені до спільного майна подружжя.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання будівельних матеріалів (дерева вартістю 25099 грн., цементу вартістю 3000 грн., піноблоків вартістю 18950 грн., арматури вартістю 3000 грн., клею вартістю 800 грн.) спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_10 та стягнення з відповідача половини вартості вказаного майна, є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають.

При цьому, у разі наявності підстав для стягнення коштів, витрачених на ремонт будинку АДРЕСА_2 , позивачка не позбавлена можливості заявити матеріальні вимоги до власника будинку.

Що стосується вимоги про визнання спільною власністю подружжя меблів та стягнення з відповідача на користь позивачки половини їх вартості, суд приходить до таких висновків.

Позивачка просила визнати спільною власністю колишнього подружжя шафу-купе вартістю 7000 грн., спальний гарнітур вартістю 6000 грн., кухонний гарнітур вартістю 6850 грн., дитячий диван вартістю 3000 грн., дві тахти вартістю по 4400 грн., стверджуючи, що вказані меблі придбані сторонами за час шлюбу, а після припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу залишилися в користуванні відповідача за місцем його проживання в будинку АДРЕСА_2 .

На підтвердження позовних вимог суду надано: копію товарного чеку від 21.12.2016 року на придбання спального гарнітуру та матрацу на загальну суму 6000 грн., копію товарного чеку від 28.04.2017 року на придбання шафи-купе на суму 7000 грн. (а.с.14), копію накладної №136 від 25.11.2016 року на ім`я ОСОБА_9 на придбання кухонного гарнітуру суму 6850 грн. (а.с.15), копію накладної №178 від 25.04.2018 року на ім`я ОСОБА_9 на придбання дитячого дивану на суму 3000 грн. (а.с. 16), копії накладних на ім`я ОСОБА_1 №145 від 18.01.2018 року на придбання двох тахт на загальну суму 8800 грн. (а.с. 17-22).

У судовому засіданні встановлено, що зазначена у накладних покупець « ОСОБА_9 » це мати позивачки.

Відповідач не заперечував, що за час шлюбу з позивачкою сторони набули у власність вказані меблі (шафу-купе, спальний гарнітур, кухонний гарнітур, дитячий диван, дві тахти) і такі є спільною власністю подружжя.

Не заперечував відповідач і той факт, що після розірвання шлюбу меблі залишилися за місцем проживання відповідача в будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 82 ч.1 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивачки про визнання шафи-купе, спального гарнітуру, кухонного гарнітуру, дитячого дивану та двох тахт спільною власністю подружжя підставними і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача половини вартості меблів на користь позивача, суд приходить до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ст. 367 та 370 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Заперечуючи проти вимоги позивачки про стягнення половини вартості меблів, відповідач пояснив, що указана позивачкою вартість меблів не відповідає їх дійсній вартості. На підтвердження вартості меблів позивачкою подано накладні, в яких указано вартість нових меблів на час їх придбання (2016р.-2018 р.). На думку відповідача, внаслідок тривалого користування меблями, їх ціна зменшилася. Крім того, за твердженням відповідача, внаслідок пожежі кухонний гарнітур, спальний гарнітур та шафа-купе були частково пошкоджені, що також впливає на їх вартість.

Відповідач також підтвердив, що він не заперечує, щоб меблі були поділені між подружжям в натурі, не заперечував проти того, щоб позивачка забрала частину меблів.

Отже, позивачкою не надано суду доказів неможливості здійснення поділу спільного майна в натурі, наслідком чого може бути стягнення на її користь грошової компенсації вартості майна.

Не подано сторонами і вимог про розподіл спільного майна в натурі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає вимоги про стягнення з відповідача грошової компенсації половини вартості спільного майна безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, суд вважає задовольнити вимоги позивачки про визнання шафи-купе, спального гарнітуру, кухонного гарнітуру, дитячого дивану та двох тахт спільною власністю подружжя, а у задоволенні вимог про визнання спільною власністю подружжя будівельних матеріалів та стягнення з відповідача половини вартості будівельних матеріалів та меблів відмовити.

Відповідно до ст. 141 ч.2 п.3 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивачки 496,20 грн. судових витрат, що складаються з судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 15, 16, 355, 364, 367, 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 69, 70-72 СК України, ст. 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України,

р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати меблі: шафу-купе вартістю 7000 грн., спальний гарнітур вартістю 6000 грн., кухонний гарнітур вартістю 6850 грн., дитячий диван вартістю 3000 грн., дві тахти вартістю по 4400 грн. кожна, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як колишнього подружжя.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 496 грн. 20 коп. судових витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30 серпня 2022 року.

Головуюча : М. О. Пітерських