Справа №295/103/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Скришевської О.Р.

позивача ОСОБА_1

представника Служби у справах дітей Житомирської міської ради Баб`яка М.М.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання і перебування на утриманні, визначення місця проживання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів, припинення стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

І. СУТЬ ЗАЯВИ

Представник позивача - адвокат Ярош В.В. звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 154-158), просить встановити факт проживання і перебування неповнолітньої ОСОБА_3 на утриманні батька ОСОБА_1 з червня 2018 року; визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з батьком; стягнути з ОСОБА_2 , на його на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно; припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Богунським районним судом м. Житомира від 14.07.2020 року у справі № 295/7688/20; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 14.07.2020 р. Богунським районним судом м. Житомира видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 01.07.2020 року до досягнення дітьми повноліття.

Представник позивача вказує, що позивач, відповідач та двоє їх спільних неповнолітніх дітей проживають в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Батько разом з старшою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають в одній кімнаті, ОСОБА_2 з меншою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в іншій кімнаті. Зазначив, що хоча вони проживають в одній квартирі, відповідач не підтримує стосунків з старшою донькою, фактично не спілкується з нею, не бере участі в її вихованні та утриманні.

Адвокат Ярош В.В. зауважує, що з червня 2018 р. донька ОСОБА_5 проживає разом з батьком, перебуває на його повному матеріальному утриманні, проте відповідно до судового наказу від 14.07.2020 р. з нього стягують аліменти на користь відповідача на утримання доньки. Враховуючи, що донька ОСОБА_5 проживає разом з батьком, просить звільнити його від стягнення аліментів на її утримання, натомість просить стягнути аліменти з відповідача на його користь на утримання старшої доньки.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 року головуючим в даній справі був визначений суддя Полонець С.М. (а.с. 24)

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.01.2021 р. суддею Полонцем С.М. задоволено самовідвід (а.с. 25-26).

06.01.2021 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано для розгляду судді Слюсарчук Н.Ф. ( а.с. 27).

20.01.2021 р. ухвалою суду відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.29-30).

Ухвалою суду від 15.06.2021 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 52-53).

25.08.2021 року на підставі розпорядження №36-ц у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_6 було призначено повторний автоматизований розподіл справи та головуючим визначено суддю Кузнєцова Д.В. (а.с. 56, 57).

26.08.2021 р. ухвалою суду прийнято до провадження дану цивільну справу (а.с.58-60).

11.10.2021 р. ОСОБА_2 направила відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.66-67). В обґрунтування заперечень вказує, що позивач вводить суд в оману, зазначаючи в позові, що старша донька перебуває на повному його утриманні та вихованні, оскільки позивач по березень 2021 р. був військовослужбовцем, тривалий час перебував у відрядженнях, вихованням дітей займалась виключно вона. Донька ОСОБА_5 прийняла сторону позивача, лише на підставі обіцянок батька про придбання дорогих речей та гаджетів. Вказала, що аліменти, які сплачує позивач на її користь на утримання старшої доньки, використовує виключно на її потреби, перераховуючи їх на банківську картку ОСОБА_5 .

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 13.10.2021 року в межах даної цивільної справи було задоволено заяву представника позивача адвоката Яроша В.В. про відвід судді (а.с. 87-89).

21.10.2021 року, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 року, дану справу було передано на розгляд судді Стрілецькій О.В. (а.с. 94).

01.11.2021 р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, що не перевищує 7 днів з моменту отримання її копії ухвали (а.с. 96).

22.11.2021 р. позивачем виконано вимоги, вказані в ухвалі суду від 01.11.2021 р.

23.11.2021 року ухвалою Богунського районного суду м. Житомира справу прийнято до провадження, призначено до судового розгляду по суті на підставі ч. 12 ст. 33 ЦПК України (а.с. 101).

Ухвалою суду від 08.06.2022 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, витребувано з Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період, починаючи з 24.02.2022 року (а.с. 135-139).

28.06.2022 р. представник позивача направив до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с.153-158).

Згідно ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 30.06.2022 р. на підставі ст. 49 ЦПК України, з метою забезпечення дотримання прав неповнолітньої дитини, суд прийняв до розгляду заяву, подану представником позивача(а.с.163).

29.07.2022 р. ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог, в якому вона позов не визнає, просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (а.с. 179-182).

В обґрунтування заперечень проти позову вказала, що обставини, наведені позивачем у позовній заяві, є безпідставними, а докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, є недостовірними. Зауважила, що до січня 2020 р. вони з позивачем проживали однією сім`єю, вона, як мати піклується про обох дітей, займається їх вихованням та розвитком. Батько впливає на поведінку старшої доньки, обіцяючи їй коштовні подарунки.

В судовому засіданні 18.08.2022 р. ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В ході судового розгляду справи позивач пояснював, що він в 2018 році повернувся зі Сходу України, де брав участь в проведенні антитерористичної операції. В 2021 році звільнився з лав Збройних Сил України. Фактично з моменту його повернення вони з колишньою дружиною перестали проживати як подружжя, що мало наслідком розірвання шлюбу за його позовом в 2020 році. З моменту його повернення з червня 2018 р. старша донька ОСОБА_5 фактично проживає разом з ним в окремій кімнаті, повністю перебуває на його утриманні. Вважає, що кошти, які він сплачує у вигляді аліментів на старшу доньку, мати використовувала не за призначенням, на власні потреби. Посилається на те, що відповідач зі старшою донькою не спілкується, не утримує її та не займається її розвитком і вихованням, фактично мати усунулась від виконання батьківських обов`язків. Посилався на те, що в лютому 2022 року, коли відбулось повномаштабне вторгнення російської федерації на територію України, відповідачка з молодшою донькою виїхали до Польщі, де перебували протягом тривалого часу. В той же час, старша донька ОСОБА_5 залишилась в ОСОБА_7 і протягом всього часу проживала разом з ним, мати навіть не пропонувала їй поїхати разом в більш безпечне місце. Позивач вказав, що необхідність звернутися до суду обумовлена тим, що відповідачка отримує аліменти на утримання обох дівчат, хоча фактично старша донька проживає з ним і повністю перебуває на його утриманні, а відтак матір неправомірно отримує аліменти на утримання ОСОБА_5 , яка з нею фактично не проживає і її утриманням взагалі не займається.

В судовому засіданні 18.08.2022 року на виконання вимог ст.ст. 19, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. 29 ЦК України судом, за згодою, була заслухана неповнолітня ОСОБА_8 , яка пояснила, що з батьком вона фактично проживає з 2018 року, коли він повернувся з зони проведення бойових дій. В них все налагоджено, батько готує, прибирає, пере білизну, займається домашнім господарством, а вона йому в цьому допомагає. Стосунки з матір`ю дуже зіпсувались після розірвання шлюбу між батьками, оскільки вона підтримала батька. Протягом певного часу стосунки псувалися і на даний час вони з матір`ю не спілкуються. Мама про неї не піклується, приділяє увагу меншій сестрі, а також налаштовує її проти їх з батьком. ОСОБА_5 пояснювала, що аліменти, які сплачував батько на них з сестрою, мама на неї не витрачала, оскільки вона проживає з батьком. Після тривалих суперечок і сварок на даний час частину аліментів, які утримуються з батька, мама перераховує на картку, яка відкрита на її ім`я, які вона використовує самостійно. Будь-яким іншим чином мама їй фінансово не допомогає, не бере участі в забезпеченні її потреб. Вони з батьком і мама з сестрою спільного побуту не ведуть, харчуються окремо, мама не пропонує дівчинці харчуватися разом, не кличе її до столу, коли вони з сестрою вживають їжу, нічого, ніколи їй не купує, на даний час лише віддає кошти з аліментів, які стягуються з батька. Зазначала, що вони з мамою не ходять разом в магазин, не купують одяг, засоби гігієни, продукти харчування тощо. Всі ці потреби забезпечує лише батько. В судовому засіданні ОСОБА_5 заперечила доводи матері, нібито батько спокусив її коштовними подарунками. За весь зазначений період з коштовних для неї речей, які вони придбали з батьком для неї, є новий мобільний телефон, який частково був придбаний за її особисті кошти, які їй вдалось заощадити з подарунків, які їй робили родичі батька на день народження та інші свята. Також батько гарно про неї піклується, завжди має час для того аби вислухати, цікавиться її навчанням, успіхами. Зазначила, що коли в країні почалась війна, мама разом з молодшою сестрою виїхали за межі країни, їй мама навіть не запропонувала їхати разом з ними, протягом всього часу вона разом з батьком перебувала в м. Житомирі. Зауважила, що стосунки з матір`ю не підтримує навіть на побутовому рівні. ОСОБА_3 була категорична в своєму рішенні і наполягала на тому, щоб її залишити проживати з батьком, вважає несправедливим, що мама жодним чином не бере участі в її житті, не займається її матеріальним забезпеченням і вихованням.

В судовому засіданні 18.08.2022 р. представник Служби у справах дітей Житомирської міської ради Баб`як М.М. позовні вимоги в частині, яка безпосередньо стосується повноважень органу опіки та піклування, підтримав. Пояснював, що дійсно за нормами Сімейного кодексу України дитина, яка досягла 14 років, самостійно визначає, з ким з батьків вона проживатиме. Водночас, органом опіки і піклування встановлено, що в даній конкретній родині склалась конфліктна ситуація з приводу визначення місця проживання старшої доньки ОСОБА_5 , 2005 року народження, а відтак існують правові підстави для вирішення даного спору в судовому порядку і складання відповідного висновку зі спірного питання. Проводячи обстеження умов проживання родини, спілкуючись безпосередньо з членами родини ОСОБА_9 , спеціалістами встановлено, що сім`я разом проживає в двокімнатній квартирі, ОСОБА_5 фактично проживає в одній кімнаті з батьком, який утримує її та опікується нею, молодша донька по факту проживає в іншій кімнаті з матір`ю. В той же час встановлено, що ОСОБА_5 з матір`ю не спілкується, між ними існують напружені, конфліктні стосунки. Спілкуючись з ОСОБА_5 , в тому числі на засіданні комісії, вона висловила категоричну позицію про те, що вона протягом тривалого часу проживає з батьком, який про неї піклується, утримує її. Матір не бере участі в її житті, не опікується нею, не займається її утриманням.

Представник зазначив, що 09.08.2022 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради, на якому були присутні позивач, а також відповідач ОСОБА_10 , неповнолітня ОСОБА_5 , яка аргументовано висловила свою позицію, виявивши бажання проживати з батьком. Мати дівчинки ОСОБА_10 на засіданні комісії не заперечувала той факт, що фактично донька проживає з батьком, зазначила, що проти визначення місця проживання ОСОБА_5 з батьком заперечує з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву. На підтвердження викладеного, представник в судовому засіданні долучив висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , затверджений рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №638 від 17.08.2022 р., та висновок оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.192-196). Виходячи з інтересів дитини, просив визначити місце проживання ОСОБА_11 з батьком.

Відповідач та її представник адвокат Проценко Ю.М. під час розгляду справи по суті в судові засідання жодного разу не з`явились, неодноразово направляли до суду заяви про відкладення розгляду справи з різних причин.

Так, в судове засідання, яке було призначене на 20.01.2022 року, відповідач та її представник не з`явились у зв`язку з перебуванням адвоката на лікарняному, про що були подані відповідні заяви. Докази, які підтверджують поважність причин неявки в судове засідання, суду не надали (а.с. 109-112).Розгляд справи відкладено до 24.03.2022 року.

Листом від 20.01.2022р. адвоката Проценка Ю.М. зобов`язано надати документи на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання та роз`яснено про недопустимість зловживання процесуальними правами щодо неодноразових відкладень судових засідань (а.с. 117-118).

В судове засідання, яке було призначене на 24.03.2022 року, відповідач засобами електронного зв`язку направила до суду заяву, в якій просила не проводити судовий розгляд справи до завершення воєнного стану, також повідомила, що вона перебуває за межами України (а.с. 124).Розгляд справи відкладено до 08.06.2022 року.

08.06.2022 р. в судове засідання відповідач та її представник не з`явились, причини неявки не повідомили.

В судове засідання 13.07.2022 р. відповідач засобами електронного зв`язку направила заяву про відкладення судового розгляду, оскільки вона перебуває за межами України (а.с. 167).

В судове засідання 18.08.2022 р. відповідач та її представник адвокат Проценко Ю.М. вчергове не з`явились, засобами електронного зв`язку направили заяви про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з зайнятістю адвоката в іншому судовому засіданні (а.с. 185-186).

Позивач в судовому засіданні наголосив, що відповідач навмисно затягує розгляд справи. Просив проводити розгляд справи без участі відповідача та її представника, оскільки останні неодноразово в судові засідання не з`являлись, зловживають своїми правами шляхом направлення заяв про відкладення розгляду справи, зауважив, що справа перебуває в провадженні суду протягом тривалого часу з 05.01.2021 р.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Основними засадами цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно зі ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Частинами 1, 2, 4 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач та її представник неодноразово належним чином повідомлялись про необхідність з`явитись в судове засідання для вирішення спору, проте жодного разу за викликом до суду не з`явились, окрім заяв про відкладення судових засідань в матеріалах містяться лише відзив на позовну заяву та відзив на заяву про збільшення позовних вимог, які майже ідентичні за змістом. Жодного доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову до матеріалів справи не долучено, хоча справ перебуває в провадженні суду 18 місяців.

Таким чином, беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, з огляду на те, що відповідач та її представник неодноразово не з`являлись в судове засідання, про судові засідання повідомлялись належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, суд не визнає поважною причиною неявки в судове засідання відповідача у зв`язку з подачею заяви про відкладення розгляду справи, оскільки заяви про відкладення подавались відповідачем неодноразово без підтвердження поважності причин такої неявки, вказані обставини, на переконання суду, свідчать про затягування відповідачем розгляду справи, а тому суд вважає, що справа може бути розглянута у відсутності відповідача та її представника на підставі наявних в ній матеріалів.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22.0.2004 року перебували в шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 10).

Від шлюбу в сторін народились діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується змістом свідоцтв про народження ( а.с.11, 12).

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.01.2020 р., яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с.13)

Зі змісту довідки про склад сімї№ 517 від 03.08.2020 р. вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( а.с. 14).

Згідно судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 14.07.2020 р. з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 01.07.2020 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття(а.с. 16).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Статтями 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані поважати дитину. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини .

Згідно із частиною восьмою статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Щодо встановлення факту проживання і перебування неповнолітньої ОСОБА_3 на утриманні батька ОСОБА_1 з червня 2018 року

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України до компетенції суду належить встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У разі, якщо одночасно із встановленням факту, що має юридичне значення, необхідне вирішення спору про право, такі вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Отже за загальним правилом, в судовому порядку може бути встановлений будь-який факт, від наявності або відсутності якого в особи виникає особисте майнове або немайнове право, яке потребує підтвердження.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що встановлення факту проживання з донькою і перебування її на утриманні батька фактично створює для нього передумови для захисту майнових прав, може бути підставою для припинення сплати ним аліментів, які стягуються на утримання доньки, яка фактично проживає з ним і перебуває на його повному утриманні, а кошти, які стягуються на користь відповідачки, утримуються безпідставно, оскільки мати не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки, а також від зазначеної обставини залежить право на отримання аліментів на утримання доньки, оскільки право на отримання аліментів має той з батьків, з ким дитина проживає.

Позивач вважає, що іншим шляхом його право та право доньки на належне матеріальне забезпечення не може бути захищене, позаяк вони з колишньою дружиною і двома дітьми зареєстровані і проживають в одній квартирі, разом з тим фактично проживають окремо як дві різні родини, які не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Матеріалами справи підтверджується, що подружні стосунки між позивачем і відповідачем припинині, шлюб між ними розірваний, вони не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав і обов`язків, а відтак фактично кожен з подружжя має окреме особисте життя, хоча вони продовжують проживати в одній квартирі.

На підтвердження фактичного проживання дитини із позивачем, як батьком, саме позивач надав належні, достатні та допустимі докази, зокрема, акти обстеження умов проживання від 01.04.2021 року та від 13.06.2022 року, висновок органу опіки та піклування, висновок про оцінку потреб сім`ї, зазначені обставини підтверджені також поясненнями позивача, опитаної неповнолітньої ОСОБА_11 , яка пояснювала, що протягом тривалого часу проживає з батьком і перебуває на його повному утриманні, мама її утриманням не займається.

Так, відповідно до Акту обстеження умов проживання від 01.04.2021 р., затвердженого начальником служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, проведено обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , в результаті якого встановлено, що дитина проживає разом з батьком в одній кімнаті, кімната має необхідні умови для проживання дитини. В ході бесіди з ОСОБА_3 підтверджено, що вона проживає з батьком, з матір`ю не спілкується, спільний побут не підтримують (а.с.42).

Зі змісту Акту обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_3 від 13.06.2022 р., затвердженого начальником служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, встановлено, що батько та ОСОБА_3 проживають в одній кімнаті, мати та неповнолітня ОСОБА_4 - в іншій. Вихованням та матеріальним утриманням ОСОБА_5 займається лише батько. В кімнаті, де проживає ОСОБА_5 , ОСОБА_1 створив сприятливі умови для проживання та навчання доньки (а.с. 160).

Зі змісту висновку органу опіки і піклування вбачається, що після розірвання шлюбу між батьками місце проживання дітей не визначено. Батьки та їх діти зареєстровані і проживають по АДРЕСА_1 . Стосунки між батьками дітей почали погіршуватись ще з 2018 року, вони почали проживати в окремих кімнатах, вести домашнє господарство роздільно один від одного. Старша донька ОСОБА_5 у такій ситуації зайняла позицію батька, проживала і на даний час проживає з ним в окремій кімнаті. Батько ОСОБА_1 з липня 2020 року сплачує аліменти на обох дітей, повністю утримує матеріально старшу дочку ОСОБА_5 , окрім сплати аліментів бере участь у витратах на утримання молодшої доньки ОСОБА_12 . Мати ОСОБА_2 участі в матеріальному утриманні на вихованні старшої доньки ОСОБА_5 не бере, отримані аліменти на її утримання повертає на особисту банківську картку дитини. Мати ОСОБА_2 категорично заперечує проти визначення місця проживання дочки ОСОБА_5 з батьком, пояснюючи свою позицію у відзиві на позовну заяву та при особистому спілкуванні з працівниками служби. ОСОБА_13 в судових засіданнях, під час обстеження умов проживання та під час засідання комісії з питань захисту прав дитини чітко і аргументовано озвучила свою позицію по даному питанню, виявивши бажання проживати з батьком (а.с. 192-193).

11.08.2022 р. Житомирським міським центром соціальних служб міської ради було здійснено оцінку потреб сімї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що складений відповідний висновок, згідно якого наявні складні життєві обставини, основними чинниками яких є те, що батьки розлучені, але проживають в одній квартирі, зі слів батька і старшої доньки ОСОБА_11 мати не цікавиться вихованням, навчанням та здоров`ям старшої доньки, матеріально не допомагає, забезпеченням потреб старшої доньки займається батько; батько сплачує аліменти на двох дітей, займається повним утриманням старшої доньки; є потреба у налагоджуванні міжособистісних відношень між матір`ю і старшою донькою; фактори сім`ї та середовища сприятливі для виховання дітей за умови недопущення конфліктних ситуацій (а.с. 194-196).

Судом встановлено на підставі досліджених доказів, що встановлення факту проживання з позивачем доньки і перебування на його утриманні необхідне для належного захисту і здійснення майнових прав в інтересах неповнолітньої доньки.

Як зазначено вище, з позивача на підставі судового наказу, виданого 14.07.2020 року, стягуються аліменти на утримання доньок в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів.

10.08.2020 року, отримавши копію судового наказу про стягнення аліментів, не погоджуючись з ним, ОСОБА_1 відповідно до ст. 170 ЦПК України, подав заяву про перегляд судового наказу про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами, при цьому одразу посилався на те, що донька ОСОБА_5 фактично проживає з ним, перебуває на його утриманні, під час розірвання шлюбу сторонами не ставилось питання про визначення місця проживання дітей, оскільки вони домовились, що старша донька проживатиме з батьком, а молодша в силу віку з матір`ю. Проте, порушивши домовленості, відповідачка звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, чим ввела в оману суд щодо наявності підстав для стягнення на її користь аліментів на утримання старшої доньки, яка з нею не проживає, пославшись на те, що діти зареєстровані з нею (а.с. 74-75).

Ухвалою суду від 02.11.2020 р. відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу (а.с. 80-81). При цьому ухвала мотивована тим, що обставини, на які посилався заявник, за своїм змістом не є нововиявленими, а існували на момент видачі судового наказу, в свою чергу заявник посилається на нові докази, які не були предметом судового розгляду.

Суд вважає за необхідне звернути уваги, що наказове провадження є особливою формою здійснення судочинства. Фактично під час розгляду заяви про видачу судового наказу, суд оцінює докази, які надає заявник, водночас боржник позбавлений будь-якої процесуальної можливості на даній стадії судового процесу надати свої заперечення з приводу поданої заяви.

Отже, встановивши фактичні обставини спору, суд приходить до висновку, що вимога про встановлення факту проживання з позивачем неповнолітньої доньки та перебування її на його утриманні підлягає задоволенню, оскільки зазначені обставини підтверджені доказами, а встановлення даного факту заявнику необхідне для захисту майнових прав.

Суд вважає, що за встановлених обставин у позивача відсутні будь-які інші способи захисту порушеного права, оскільки в інший спосіб він позбавлений можливості підтвердити, що дитина фактично проживає з батьком і перебуває на його повному утриманні, оскільки батьки і діти зареєстровані і проживають за однією адресою, проте фактично окремими сім`ями. В той же час, з позивача стягуються аліменти на користь матері, яка з донькою по факту не проживає, що підтверджується письмовими доказами.

Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки з відповідачки на користь батька та припинення стягнення аліментів з позивача

Статтею 27 Конвенції про права дитини передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між батьками. За домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або натуральній) формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що фактично донька ОСОБА_5 проживає разом з батьком. Хоча мати і батько дівчинки проживають в одній квартирі, шлюб між ними розірваний, вони не ведуть спільний побут і господарство, мають повністю відокремлені сімейні бюджети. Фактично в одній квартирі окремо проживають дві сім`ї - батько з донькою ОСОБА_5 проживають окремо, мати з донькою ОСОБА_12 проживають окремо, кожна з яких має відокремлене помешкання і які між собою не пов`язані жодними правами і обов`язками, що свідчить про їх фактично роздільне проживання.

З матеріалів справи судом встановлено, що донька ОСОБА_5 перебуває повністю на утриманні батька, матір не бере участі в матеріальному забезпеченні доньки.

Отже, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання спільних дітей, беручи до уваги те, що судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_8 фактично проживає з батьком і перебуває на його повному матеріальному забезпеченні, між позивачем і відповідачем не досягнута згода щодо виконання їх спільного обов`язку з утримання старшої доньки ОСОБА_5 , матір має законодавчі зобов`язання щодо утримання доньки, які добровільно не виконує, суд приходить до висновку, що існують правові підстави для стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 до її повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки, суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що відповідачка офіційно працює (а.с. 194-196), має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_12 , 2011 року народження, відсутність відомостей про перебуванні на її утриманні інших непрацездатних осіб; відсутність відомостей про незадовільний стан її здоров`я, враховуючи необхідність забезпечення побутових потреб сімнадцятирічної доньки, розмір витрат, необхідних для забезпечення її повноцінним харчуванням, сезонним одягом, канцелярським приладдям, речами особистої гігієни, ліками, потреби в забезпеченні її гармонійного розвитку, зурахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, суд визначає аліменти, які підлягають стягненню з відповідачки на утримання неповнолітньої доньки, в розмірі 1/6 частини всіх видів її доходів.

Суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачки аліментів в розмірі 1/4 частини від її доходів, оскільки позивач не довів на підставі доказів, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі на утримання неповнолітньої доньки.

З огляду на приписи ст. 191 СК України, беручи до уваги те, що судом на підставі досліджених доказів встановлений факт, що неповнолітня ОСОБА_5 проживає з батьком і перебуває на його утриманні з червня 2018 року, суд стягує з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки з моменту звернення до суду з позовом, а саме - з 05.01.2021 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги те, що в ході судового розгляду справи судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_8 з 2018 року проживає з батьком і перебуває на його повному утриманні, в даній справі суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання ОСОБА_5 , водночас з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання старшої доньки, а відтак суд вважає, що змінились обставини, які впливають на призначення стягнення аліментів та їх розмір, тому відповідно до положень ст. 273 ЦПК України, ст. 192 Сімейного кодексу України, наявні правові підстави для звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь відповідачки, які стягуються з нього на утримання доньки ОСОБА_11 на підставі судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 14.07.2020 року, виданого у справі №295/7688/20.

Враховуючи, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей згідно судового наказу було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, з огляду на положення ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України суд вважає, що доньки мають рівні права щодо матеріального забезпечення, їх частки на утримання є рівними, а відтак суд припиняє стягнення з ОСОБА_1 аліментів в рівній частині, яка припадала на утримання ОСОБА_11 , що становить 1/6 частину від його заробітку.

Щодо визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_11

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 Сімейного кодексу України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно положень частин 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною 3 статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Згідно приписів частини 2 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Дійсно предметом даного спору є визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, і згідно наведених вище приписів чинного законодавства така дитина самостійно вправі вирішувати, де вона буде проживати.

Водночас, в межах даної конкретної справи, судом встановлено, що між колишнім подружжям існує конфліктна ситуація і відсутня згода щодо того, з ким проживає і з ким проживатиме неповнолітня ОСОБА_8 , що має наслідком вирішення і майнового спору, а саме права на отримання аліментів на утримання дитини, визначальним для якого є факт того, з ким проживає дитина і хто з батьків не дотримується виконання обов`язку щодо матеріального забезпечення дитини.

Крім того, зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач заперечує проти позову, заперечує, що донька проживає з батьком з 2018 року, посилаючись, що вони всі разом проживають в одній квартирі, заперечує щодо визначення місця проживання доньки з батьком, що свідчить про те, що між сторонами існує спір з приводу місця проживання старшої доньки ОСОБА_5 .

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування вказував, що дійсно відповідно до норм Сімейного кодексу України дитина, яка досягла 14 років, самостійно має право обирати, з ким з батьків проживати. Водночас зазначив, що у разі, якщо між батьками існує спір, орган опіки та піклування приймає заяву до розгляду, проводить відповідні обстеження і надає висновок зі спірного питання.

Виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги обставини, які склались між сторонами, наявність конфліктної ситуації, відсутність взаєморозуміння, представник органу опіки і піклування вважає, що в даній конкретній справі існує необхідність у розв`язанні спору і визначенні місця проживання неповнолітньої ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, виходячи з інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 (а.с. 192-193).

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

В частинах, 1, 2 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Стаття 55 Конституції України імперативно закріплює, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

На переконання суду, звертаючись до суду з даним позовом, позивач діє не лише в своїх інтересах, а й в першу чергу в інтересах доньки. В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснювала, що незважаючи на те, що вони з матір`ю проживають в одній квартирі, вони не спілкуються, мама не бере участі в її житті, а відтак вона бажає закріплення її права на проживання з батьком.

Отже, суд вважає, що в межах даної справи існують правові підстави для вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, оскільки між батьками відсутня згода з даного приводу, що свідчить, в тому числі, і про порушення права неповнолітньої дитини на самовизначення.

Сам лише факт законодавчого закріплення за неповнолітньою дитиною права на самостійне визначення місце проживання, не підтверджує можливість його безумовної реалізації за наявності спору між батьками, що має наслідком і закріплення права на належний рівень матеріального забезпечення дитини у випадку, якщо дитина фактично проживає з одним з батьків.

Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини в межах даної справи, враховуючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання доньки разом з батьком, думку ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні категорично висловилась, що вона фактично проживає і бажає проживати з батьком, виходячи виключно з найкращих інтересів неповнолітньої, необхідності захисту в першу чергу її прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд зауважує, що мати дитини жодним чином не обмежена у своєму праві на спілкування з донькою, турботі відносно дитини та участі у її вихованні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, відповідач не долучила до матеріалів справи жодного доказу, в обгрунтування заперечень проти позову, не спростувала доводи, які наводив позивач і неповнолітня ОСОБА_5 . Відповідач не скористалась наданим їй процесуальним правом і незважаючи на те, що справа перебувала в провадженні суду протягом тривалого часу в жодне судове засідання не з`явилась і особистих пояснень з приводу заявлених позовних вимог не надала.

Підсумовуючи викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового провадження, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання і перебування на утриманні позивача ОСОБА_11 , визначення місця проживання неповнолітньої, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від заробітку відповідачки. В задоволенні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від доходів суд відмовляє за недоведеністю.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 8000,00 грн підтверджено змістом договору № 78/20 про надання правової допомоги від 26.12.2020 р, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Ярошем В.В., згідно якого гонорар адвоката встановлюється у фіксованій сумі, детальним описом виконаних робіт, квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 02.01.2021 р. (а.с. 19, 20,21- 22).

Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи.

Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом; з огляду на те, що позовні вимоги задоволено; позивач поніс витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи; відповідач не подавав заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню і стягує з відповідача на користь позивача 8000,00 грн. витрат на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

Суд вважає, що такий розмір витрат на правничу допомогу є реальним, обґрунтованим та співмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт, що підтверджується матеріалами справи. На переконання суду розмір таких витрат не є завищеним або таким, що явно не співмірний із наданими адвокатом послугами.

На підставі статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 2724,00 грн, з яких 1816,00 грн - за звернення з позовною заявою, 908,000 грн - за подачу заяви про збільшення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Встановити факт проживання і перебування неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з червня 2018 року.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.01.2021 року і до повноліття дитини.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Богунським районним судом м. Житомира від 14.07.2020 року у справі № 295/7688/20.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 2724,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

В задоволенні вимог про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку відповідачки відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

Третя особа: Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, місце знаходження майдан С.П. Корольова, 4/2,

Повний текст рішення складено 29.08.2022 року.

Суддя О.В. Стрілецька