Провадження № 2/161/404/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 серпня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Юхим А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення житлового будинку в натурі як об`єкта права спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про виділення житлового будинку в натурі як об`єкта права спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності.

Позов обґрунтовує тим, що він є власником 38/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.06.2008. Співвласник 62/100 частки цього будинку є ОСОБА_2 , на підставі договору дарування від 13.03.2008 № 649 та 30.07.2008 № 1686. 30.10.2008 між сторонами укладено договір користування житловим будинком, який посвідчено нотаріальним. Зазначає, що він позбавлений можливості реалізувати своє право власності, оскільки належна йому частка у житловому будинку не виділена в натурі.

У зв`язку з наведеним, просить суд, припинити право спільної часткової власності сторін у житловому будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та виділити йому в натурі у власність, наступні приміщення: коридор 1-1 площею 4,2 кв.м., кімнату 1-2 площею 12,9 кв.м., кухня 1-3 площею 7,3 кв.м., ванна 1-4 площею 2,2 кв.м., кімната 1-5 площею 13,2 кв.м., кімната 1-6 площею 9,9 кв.м., льох а6, хлів Д-1, 1/2частина огорожі в окремий об`єкт нерухомого майна, що разом складає 38/100 частин вказаного вище будинку.

Ухвалою судді від 25.09.2020 відкрито провадження у справі.

Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк не надходило.

Ухвалою суду від 30.03.2021 провадження у справі було зупинено до вступу правонаступника позивача.

18.08.2021 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області залучено до участі у цивільній справі № 161/14509/20 в якості позивача ОСОБА_1 , шляхом заміни первісного позивача ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 20.10.2021 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження на час її проведення зупинено.

04.04.2022 провадження у справі поновлено.

До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, поданий позов підтримує та просить виділити йому в натурі у власність об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , що згідно висновку експерта № 8849 від 28.03.2022 складає 37/100 частин у вказаному будинку.

Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання рекомендованого поштового повідомлення та розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке.

На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.06.2008 за ОСОБА_4 визнано право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 з самочинною добудовою а3 (1-2) площею 12,9 м.2.

З технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 випливає, що розмір частки власності ОСОБА_3 становить 38/100, інші 62/100 на підстав договору дарування, виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Зубенко Т.І. 13.03.08 № 649, належить ОСОБА_2

30.10.2008 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір користування житловим будинком. Відповідно до якого, в користування ОСОБА_3 відходять: коридор 1-1 площею 4,2 кв.м., кімната 1-2 площею 12,9 кв.м., кухня 1-3 площею 7,3 кв.м., ванна 1-4 площею 2,2 кв.м., кімната 1-5 площею 13,2 кв.м., кімната 1-6 площею 9,9 кв.м., льох а6, хлів Д-1, Ѕ частина огорожі, що разом складає 38/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

В користування ОСОБА_2 відходять: веранда 2-1 площею 5,3 кв.м., кімната 2-2 площею 10,7 кв.м., кімната 2-3 площею 13,0 кв.м., кімната 2-4 площею 11,7 кв.м., кімната 2-5 площею 9,5 кв.м., кухня 2-6 площею 9,7 кв.м., коридор 2-7 площею 2,5 кв.м., льох а5, сходи а4, льох б1, тамбур б, хлів Б-1, вбиральня В, Ѕ частина огорожі, що разом складає 62/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.70).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.2021, ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_3 38/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.84).

Нормами чинного законодавства України визначено, що правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ст.ст. 358, 364 ЦК України кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 8849 від 28.03.2022, виділ в натурі ОСОБА_1 відокремленої частини будинку з окремим входом (квартири АДРЕСА_1 , а саме: коридору 1-1 площею 4,2 кв.м., кімнати 1-2 площею 12,9 кв.м., кухні 1-3 площею 7,3 кв.м., ванни 1-4 площею 2,2 кв.м., кімнати 1-5 площею 13,2 кв.м., кімнати 1-6 площею 9,9 кв.м., льоха а6, хліва Д-1 та Ѕ огорожі технічно можливий, фактична частка складає 37/100.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників».

У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6- 48цс13 зазначено, що «частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні».

З такими висновками погодилась Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20).

Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року в справі № 295/451/16-ц.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян за жилий будинок" №7 від 04.10.1991 р. при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Таким чином судом встановлено, що існує технічна можливість виділення кожній зі сторін самостійних і відособлених об`єктів нерухомості на виділ яких сторони мають право відповідно до норм чинного законодавства.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 5, ч.3 ст.12, 81, 259-263, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 355-356, 358, 364 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі ОСОБА_1 відокремлену частину житлового будинку з окремим входом (квартира АДРЕСА_1 , а саме: коридор 1-1 площею 4,2 кв.м., кімната 1-2 площею 12,9 кв.м., кухня 1-3 площею 7,3 кв.м., ванна 1-4 площею 2,2 кв.м., кімната 1-5 площею 13,2 кв.м., кімната 1-6 площею 9,9 кв.м., льох а6, хлів Д-1 та Ѕ огорожі, що разом складає 37/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта