26.08.2022 Єдиний унікальний № 371/1037/19 провадження № 2/371/219/22
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2022 року м. Миронівка
Провадження № 2/371/219/22
Миронівський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Капшук Л.О.,
за участі секретаря судових засідань Горкуші О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Короткий зміст позовних вимог
Представник позивача звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на ті обставини, що 01 грудня 2018 року, о 10 годині 15 хвилин, громадянин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «КІА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху по вулиці Соборності міста Миронівка Київської області, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті зіткнення автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України.
Автомобілем марки «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 користувалася відповідно до Договору фінансового лізингу № КІМКА-00000498 від 31 липня 2018 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (лізенгодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач).
Постановою Миронівського районного суду Київської області від 12 лютого 2019 року по даному факту дорожньо транспортної пригоди ОСОБА_2 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Також позивач понесла матеріальні збитки, пов`язані з транспортуванням транспортного засобу (послуги евакуатора), за які нею було сплачено 5000 (п`ять тисяч) грн.
Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи
Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 4 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
3 грудня 2019 року відповідачу направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання.
14 грудня 2019 року копію ухвалу про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу.
Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.
Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.
Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
Аргументи учасників справи
Відзив на позовну заяву
Страхування лізингодавцем AT КБ «Приватбанк» вказаного автомобіля передбачено статтею 5 Договору фінансового лізингу № КІМРА- 00000498 від 31 липня 2018 року. Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Договору фінансового лізингу № КІМРА- 00000498 від 31.07.2018 року, лізингоодержувач - позивачка ОСОБА_1 зобов`язана належним чином, своєчасно і в повному обсязі дотримуватись усіх умов відповідних Правил страхування страховика, тобто ПрАТ «Страхова компанія «Уніка».
Вважає, що законом не передбачено одночасне виникнення в нього такого ж зобов`язання про відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед позивачкою.
Окрім того, згідно з пунктом 5.4.7 статті 5 договору фінансового лізингу № КІМРА- 00000498 від 31.07.2018 року, лізингоодержувач - позивачка ОСОБА_1 зобов`язана навіть у разі отримання від третіх осіб будь-яких відшкодувань збитків, що підлягають відшкодуванню за договором страхування, негайно повертати їх лізингодавцю, тобто власнику автомобіля - AT КБ «Приватбанк».
Решту позовних вимог він не визнає, оскільки вважає їх похідними від вимоги про відшкодування суми, на яку втратив товарну вартість автомобіль марки «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який 1 грудня 2018 року було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з його вини.
Звернув увагу суду на те, що додана позивачем засвідчена копія Звіту про оцінку КТЗ № 01-09/02 від 9 лютого 2019 року викликає сумнів, оскільки його зміст суттєво відрізняється від звіту про оцінку КТЗ № 02-02/02-1 від 2 лютого 2019 року, складеного одним і тим же оцінювачем ФОП ОСОБА_4 із різницею в сім днів на підставі одних і тих же первинних матеріалів.
Так, відповідно до Звіту про оцінку № 02-02/02-1 від 2 лютого 2019 року на звернення ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» від 5 грудня 2018 року, вартість відновлювального ремонту становить 249089 грн., а вартість матеріально збитку становить також 249089 грн., тобто, втрата вартості КТЗ становить 00 грн.
В документі «Звіт про оцінку» № 02-02/02-1» від 2 лютого 2019 року надбавка у розмірі 20 % взагалі відсутня та зазначена значно менша вартість малоцінних деталей - 4280 грн. Якщо порівняти списки необхідних робіт, що містяться у звіті про оцінку від 9 лютого 2019 року та 2 лютого 2019 року то вони є однаковими, що дає підстави для сумніву у тому, що ФОП ОСОБА_4 зробив два звіти з різними сумами відновлювального ремонту.
Сумніви щодо виготовлення оцінювачем ОСОБА_4 . Звіту про оцінку КТЗ від 09 лютого 2019 року за зверненням позивача від 12 грудня 2018 року, окрім вищезазначених суттєвих розбіжностей ґрунтуються на невідповідності по розміру та шрифту печатки ФОП ОСОБА_4 , нумерації його документів та мови, якою він складає свої документи.
Для з`ясування обставин виготовлення ФОП ОСОБА_4 . Звіту про оцінку КТЗ від 09 лютого 2019 року він звернувся до оцінювача із відповідною заявою. Також він звернувся за рецензією Звіту про оцінку КТС № 02-02/02-1 від 2 лютого 2018 року та Звіту про оцінку КТЗ № 01-09/02 від 9 лютого 2019 року до уповноваженої на такі дії Всеукраїнської громадської організації «Союз експертів України». Відповіді на час подання відзиву не отримані.
Дії позивача щодо самостійного замовлення звіту про оцінку КТЗ вважає такими, що не відповідають умовам статті 5 договору фінансового лізингу № КІМРА-00000498 від 31 липня 2018 року про права та обов`язки сторін щодо страхування предмету лізингу, який не передбачає будь-яких самостійних, не узгоджених із власником предмету лізингу дій.
Звернув увагу на те, що доданий до позову представником позивача письмовий доказ у виді рахунку-фактури № СЧ 0062192 від 14 грудня 2018 року на виконання робіт та вартість матеріалів на суму 311 468 грн., ніби-то виготовлений консультантом столу замовлень ТОВ «Автомобільний центр «Голосіївський» замовнику АТКБ «ПриватБанк», не є доказом будь-якої обставини та не може бути прийнято судом, оскільки він містить низку дублюючих позицій та не узгоджується із висновками оцінювача.
Відповідач заперечує також проти вимоги про стягнення витрат на послуги евакуатора, оскільки вважає, що дані витрати не підтверджені жодним доказом.
Позов не містить будь-яких доказів спричинення позивачці моральної шкоди, що також унеможливлює надання аргументів заперечень проти цієї вимоги, а саме: посилання у позові на постійні переживання, знаходження у стресовому стані, душевні страждання та постійний гнітючий настрій, і, як наслідок цього, зміна звичайного способу життя, не є конкретними обставинами щодо терміну переживань, який саме спосіб життя має на увазі позивач на увазі тощо.
Не підтверджена належними доказами вимога про стягнення судових витрат на отриману правничу допомогу адвоката, оскільки з приєднаного до позову договору про надання правничої допомоги № 101/19 від 6 серпня 2019 року не вбачається домовленість про надання правничої допомоги з питання, яке є предметом даного позову. Ордер, який оформлений на підставі цього договору, відповідно, не узгоджується зі змістом договору.
Відповідач погоджується із аргументами пояснень представника третьої особи AT КБ «ПриватБанк» щодо залучення по справі у якості третьої особи страховика ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», оскільки предметом позову є вимога про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить AT КБ «ПриватБанк».
11 лютого 2020 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив. Обгрунтовуючи свої заперечення проти доводів відповідача, представник позивача зазначила, що сумніви відповідача щодо дійсності Звіту про оцінку КТЗ 01-09/02 від 09 лютого 2019 року, є безпідставними, оскільки він зроблений особою, яка має право здійснювати діяльність щодо оцінки майна, завірений мокрою печаткою та підписом виконавця, складений українською мовою, яка відповідно до законодавства нашої країни вважається державною.
Щодо розбіжності у даних звітів про оцінку вказала, що у звіті, замовленому позивачем, більш ширше і конкретніше розписані формули розрахунку вартості матеріального збитку, аніж у звіті, представленому відповідачем.
Щодо заперечень відповідача про відсутність доказів понесених позивачем витрат на послуги евакуатора, то вважає їх неправдивими, оскільки під час подання позовної заяви позивач долучила копію договору №12/18 від 6 грудня 2018 року, акту виконаних робіт № 3 від 06 грудня 2018 року та квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 06 грудня 2018 року, що підтверджує факт того, що позивачем було сплачено за вищевказані послуги 2 500 грн.
Також після ДТП зі сторони позивача було звернення до ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», підставою чого був наряд - замовлення № ЗН-145011 від 6 грудня 2018 року щодо дефектування авто, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із даним актом, сума на проведення технічного огляду авто становила 1 800 грн., а платником за виконання даного замовлення був чоловік позивачки.
На підтвердження факту отримання правничої допомоги та понесення витрат на неї представником позивача надано оригінал розрахунку та акту виконаних робіт.
Заперечення на відповідь на відзив представника позивача
20 лютого 2020 року відповідачем до суду подано заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач зазначає, що відповідь на відзив не містить міркувань і аргументів відхилення його заперечень проти позову щодо відсутності у позивача права вимоги про стягнення матеріальної шкоди.
З цих же підстав вважає недоцільним аналізувати аргументи представника позивача стосовно сумнівних ознак письмового доказу - Звіту про оцінку КТЗ 01-09/02 від 09 лютого 2019 року, оскільки у відповіді на відзив не зазначені заперечення позивачки стосовно відсутності у неї, як лізингоодержувача, права вимоги до нього про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.
Повідомив, що оцінювач ОСОБА_3 проігнорував його звернення щодо надання роз`яснень з приводу різних звітів про оцінку КТЗ.
Він вимушений був зробити співставлення двох документів, що виготовлені одним оцінювачем, членом Донецького регіонального відділення Всеукраїнської громадської організації «Союз експертів України» Кулішем О.В., а саме Звіту про оцінку КТЗ 01- 09/02 від 09 лютого 2019 року та наданого ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» Звіту про оцінку КТЗ № 02-02/02-1 від 2 лютого 2019 року щодо одного і того ж автомобіля марки «Nissan Juke», на підставі отриманої офіційної інформації із сайту Фонду державного майна України, а саме: розміщеного на сайті протоколу № 92 засідання екзаменаційної комісії Фонду від 27 січня 2017 року, з пункту 1.5 якого він дізнався, що у минулому оцінювач ОСОБА_3 припускав недоліки при складенні Звітів про оцінку.
З урахуванням наведених ним у відзиві суттєвих невідповідностей даних Звіту про оцінку КТЗ № 02-02/02-1 від 2 лютого 2019 року даним Звіту про оцінку КТЗ № 01-09/02 від 9 лютого 2019 року, ненадання позивачем інформації про спосіб одержання письмового доказу у виді Звіту про оцінку КТЗ № 01-09/02 від 9 лютого 2019 року, та відсутності пояснень щодо суттєвих розбіжностей вказаних документів з боку оцінювача, вважає, що наданий представником позивача письмовий доказ не може бути визнаний допустимим у відповідності до статті 78 ЦПК України.
Також вважає неналежним доказом надані представником позивача докази користування послугами евакуатора квитанції про оплату - квитанції до прибуткового касового ордера, оскільки вони не містять обов`язкового реквізиту первинного бухгалтерського документу, а саме даних про те, від кого прийняті кошти.
Вважає надані представником позивача додаткові докази такими, що подані із порушенням порядку подання доказів, встановленого статтею 83 ЦПК України. Заперечення на відповідь на відзив не містить будь-яких обґрунтувань неможливості подання додаткових доказів разом із позовом з причин, що не залежали від позивача, а тому не можуть бути прийняті судом до розгляду.
Відповідь на відзив не містить аргументів та міркувань проти його заперечень про відсутність у позові будь-яких доказів спричинення позивачці моральної шкоди.
Щодо приєднаних до відповіді на відзив доказів витрат позивачки на правничу професійну допомогу, зазначив, що вони не спростовують зміст заперечення проти стягнення цих витрат, оскільки не спростована відсутність у договорі про надання правничої допомоги № 101/19 від 6 серпня 2019 року предмету договору, а саме домовленості про надання правничої допомоги з питання, яке є предметом даного позову, та неузгодженість ордеру, який оформлений на підставі цього договору, змісту договору.
Пояснення третьої особи
27 грудня 2019 року представником третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» подано пояснення на позовну заяву, в яких представник третьої особи зазначив, що ОСОБА_1 не є належним позивачем по справі. Представник АТ КБ «ПриватБанк» підтвердив факт укладення договору фінансового лізингу №KIMRA-00000498 від 31 липня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого остання отримала в платне користування предмет лізингу, а саме автомобіль марки «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Звернув увагу на те, що у експертному висновку № 01-09/02 експертом зазначено вартість автомобіля в розмірі 529340,00 грн., в той час, як згідно додатку №1 до договору фінансового лізингу від 31 липня 2018 року, вартість автомобіля встановлено у розмірі 514570,00 грн. Крім того, відповідно до Рахунку-фактури №СЧ- 0062192 від 14 грудня 2018 року вартість відновлення авто встановлена в розмірі 311468,26 грн., в той час як експертом зазначено 322792,25 грн. Також зазначив, що позивачем не надано докази понесених витрат в розмірі 5000 грн. за послуги евакуатора.
Вважає, що відповідно до договору фінансового лізингу ОСОБА_1 може набути право власності на предмет лізингу в момент підписання сторонами та скріплення печаткою Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, а тому під час дії договорі лізингу, власником автомобіля є AT КБ «ПриватБанк». Вказану обставину також підтвердив експерт в звіті про оцінку вартості матеріального збитку №01-09/02, де зазначено, що власником автомобіля є AT КБ «ПриватБанк» (аркуш 4 експертизи).
Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди вважає недоведеними.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено такі фактичні обставини.
В користуванні позивача ОСОБА_1 , відповідно до договору фінансового лізингу № КІМКА-00000498 від 31 липня 2018 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач), перебуває автомобіль марки «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до пункту 2.2. статті 2 зазначеного договору фінансового лізингу, лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору.
Предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії даного договору (пункт 2.4. статті 2 договору фінансового лізингу).
Пунктом 5.4.7. договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач з метою належного виконання договору страхування зобов?язаний інформувати лізингодавця про одержавння від третіх осіб будь яких відшкодувань збитків, що підлягають відшкодуванню за договором страхування, негайно в момент одержання та одночасно повертати ці суми лізингодавцю.
Право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою лізингодавця акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше ніж через один рік, починаючи з дати підписання сторонами акту (стаття 11 договору фінансового лізингу).
Вказані обставини підтверджується даними договору фінансового лізингу № КІМКА-00000498 від 31 липня 2018 року (а.с. 8-14).
Автомобіль марки «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що є предметом договору лізингу, зазнав механічних пошкоджень внаслідок дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 1 грудня 2018 року по вулиці Соборності в місті Миронівка з вини відповідача ОСОБА_2 .
Постановою Миронівського районного суду Київської області від 12 лютого 2019 року у справі 371/1579/18 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу (а.с. 16-17).
За змістом постанови судді, ОСОБА_2 1 грудня 2018 року, о 10 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом автомобілем марки КІА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Соборності міста Миронівка Київської області, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті зіткнення автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України.
На замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_3 проведено оцінку збитків, завданих механічними пошкодженнями автомобілю внаслідок дорожньо транспортної пригоди. Як вбачається з вказаного звіту, завданням та метою оцінки є визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ, ринкова вартість КТЗ, вартість матеріального збитку. Суб?єктом оціночної діяльності визначено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику на дату ДТП у розмірі 322 792 грн., ринкову (дійсну) вартість КТЗ без обліку аварійних пошкоджень на дату ДТП, з урахуванням ПДВ, визначено в розмірі 508 378, 14 грн., вартість відновлювального ремонту визначено в розмірі 292 749,95 грн.
При цьому вартість матеріального збитку суб?єктом оціночної діяльності з технічної точки зору визначалася як вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу замінних деталей і втрати товарної вартості (ВТВ).
Втрата товарної вартості визначалася за формулою ВТВ=Х/100*(С+Свр), де Х коефіцієнт ВТВ, який розраховується згідно доповнення 2 до Методики по співідношенню А і В, С ринкова вартість КТЗ, Свр вартість відновлювального ремонту КТЗ.
За проведення експертного дослідження позивачем сплачено ФОП ОСОБА_3 1500 грн.
Такі обставини підтверджуються даними звіту про оцінку КТЗ № 01-09/02 від 9 лютого 2019 року (а.с. 19-46) та квитанції № 01-09/02 від 9 лютого 2019 року (а.с. 18).
2 лютого 2019 року, на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», ФОП ОСОБА_3 було складено звіт про оцінку КТЗ № 02-02/02-1, відповідно до даних якого, вартість відновлювального ремонту становить 249089,10 грн., ринкова вартість автомобіля без врахування аварійних пошкоджень, на дату оцінки з врахуванням НДС становить 508 378,14 грн., вартість матеріального збитку становить 249089,10 грн.
При складенні вказаного звіту вартість матеріального збитку суб?єктом оціночної діяльності з технічної точки зору визначалася як вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу замінних деталей і втрати товарної вартості (ВТВ).
Проте під час складення вказаного звіту втрата товарної вартості в результаті зниження споживчих якостей і втрати товарного виду експертом не розраховувалась.
Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання АТ «ПриватБанк» від страховика ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» суми страхового відшкодування у розмірі 243943,40 грн.
Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків у виді втрати товарної вартості колісного транспортного засобу та збитків на відшкодування витрат на проведення оцінки матеріальних збитків, витрат з буксирування транспортного засобу (евакуатор), моральної шкоди.
Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати їй понесені збитки.
Третя особа АК КБ «ПриватБанк» вважають, що ОСОБА_1 не є належним позивачем по справі.
Мотиви суду та застосовані норми права
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково.
На підставі частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами 1,2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року визначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обовязку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, повязана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоровя, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У випадку, коли для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
Пунктом 32.7 частини 1 статті 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, повязану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства, величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого транспортного засобу.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження транспортного засобу і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у звязку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.
Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики, величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів колісного транспортного засобу. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів транспортних засобів.
Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості колісного транспортного засобу не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, зєднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.
Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
Відповідно до частини 1, 2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому звязку з порушенням.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Визначаючи особу, на користь якої підлягає стягненню майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що за умовами договору фінансового лізингу, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «КБ «ПриватБанк», предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії даного договору, право власності на нього переходить від лізингодавця до лізингоодержувача в момент підписання та скріплення печаткою лізингодавця акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше ніж через один рік, починаючи з дати підписання сторонами акту приймання предмета лізингу в лізинг.
Разом з тим, право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (частина третя статті 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (стаття 396 ЦК України).
Вирішуючи по суті спір сторін у даній цивільній справі, суд також керувався і тим, що поняття потерпіла особа у правовідносинах з відшкодування шкоди внаслідок ДТП слід тлумачити більш широко.
Так, стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Субєкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України, правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Відповідно до частини 1 статті 809 ЦК України, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета договору лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідно якої, з моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувача ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором. Предмет лізингу та/або пов`язані із виконанням лізингових договорів ризики підлягають страхуванню, у разі якщо їх обов`язковість встановлена законом або договором. Витрати на страхування за договором лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором.
Оскільки шкода, повязана з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховиком не відшкодовується, то тягар понесення матеріальних збитків внаслідок втрати товарної вартості автомобіля покладається на лізингоодержувача, тобто позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
В контексті завдань цивільного судочинства, звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.
Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.
Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.
Враховуючи вищевикладені обставини та правові норми, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , як володілець пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу, має право на відшкодування у повному обсязі завданої їй майнової шкоди у виді втрати товарної вартості транспортного засобу, яким вона користується на законних підставах.
Твердження відповідача на те, що покладення на нього обовязку з відшкодування майнової шкоди заявленої у цій справі є неприпустимим з урахуванням здійснення страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» власнику автомобіля АТ КБ «Приват Банк», суд відхиляє, оскільки вищевикладеними вимогами закону передбачено обовязок страхової компанії відшкодувати потерпілій особі вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що не є тотожним розміру втрати товарної вартості цього автомобіля, які мають бути відшкодовані особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
З урахування того, що шкода, пов?язана з втратою товарного вигляду транспортного засобу не відшкодовується страховиком з урахуванням правил пункту 32.7 частини 1 статті 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 зобов?язана повернути лізингодавцю будь які відшкодування збитків, отриманих від третіх осіб, оскільки в пункті 5.4.7. договору фінансового лізину, на який посилається відповідач, йдеться про збитки, що підлягають відшкодуванню за договором страхування.
Надаючи оцінку звітам про оцінку колісного транспортного засобу № 01-09/02 від 9 лютого 2019 року та № 02-02/02-1 від 02 лютого 2019 року, суд зазначає наступне.
Визначаючи розмір матеріального збитку, пов?язаного з відшкодуванням втрати товарної вартості автомобіля, судом враховано дані звітів про оцінку колісного транспортного засобу № 01-09/02 від 9 лютого 2019 року, складеного на замовлення ОСОБА_1 , та № 02-02/02-1, складеного на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» ФОП ОСОБА_3 .
Звіт про оцінку № 02-02/02-1 від 02 лютого 2019 року, складений на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», не містить розрахунку втрати товарної вартості транспортного засобу, оскільки вказаний показник не розраховується при відшкодування шкоди за договором страхування.
Разом з тим заслуговують на увагу доводи відповідача про різницю у показниках вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, зазначеного ФОП ОСОБА_3 у звітах про оцінку колісного транспорту з урахуванням однакових даних про ринкову вартість автомобіля.
Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 02-02/02-1, складений на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», позивачем не оспорювався.
З урахуванням того, що зазначена в звітах про оцінку ринкова вартість транспортного засобу є однаковою, а розмір втрати товарної вартості вираховується з урахуванням вартості відновлювального ремонту, суд вважає за можливе для визначення розміру втрати товарної вартості врахувати вартість відновлювального ремонту, визначеного в звіті про оцінку № 02-02/02-1, який відповідачем не оспорюється.
Рахунок величини втрати товарної вартості здійснюється за формулою, визначеною в пункті 8.6.3. Методики, а саме ВТВ=Х/100х(С+Свр), де Х- коефіцієнт ВТВ, який розраховується згідно з доповненням 2 до Методики в залежності від строку експлуатування, С ринкова вартість КТЗ, Свр вартість відновлювального ремонту КТЗ.
Стягнення витрат на евакуатор
Щодо стягнення з відповідача відшкодування витрат на послуги евакуатора автомобіля в розмірі 5000 грн. суд зазначає, що з урахуванням вимог статей 28, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати на евакуацію транспортного засобу до місця здійснення ремонту на території України відносяться до шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого.
На підтвердження витрат з транспортування автомобіля, позивачем разом з відповіддю на відзив 11 лютого 2020 року подано квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 6 грудня 2018 року та 7 лютого 2019 року, а також акти виконаних робіт № 3 від 6 грудня 2018 року та № 1 від 7 лютого 2019 року, з яких вбачається, що ФОП ОСОБА_5 , згідно з договорами про вантажні перевезення, були надані транспортні послуги ОСОБА_1 з перевезення автомобіля NISSAN JUКC з міста Миронівка до міста Києва та в зворотному напрямку на загальну суму 5000,00 грн.
Разом з тим, частиною 2 статті 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Докази не подані у встановлений законом або строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 83 ЦПК України).
З урахуванням того, що відповідь на відзив не містить обґрунтування неможливості подання вказаних доказів разом з позовною заявою, суд не приймає вказані докази до розгляду через порушення порядку їх подання.
З урахуванням викладеного матеріальні втрати на послуги евакуатора є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому стягненню не підлягають.
Стягнення моральної шкоди
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до пунктів 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Обгрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зазначила, що внаслідок пошкодження автомобіля, яким на законних підставах вона володіла, остання зазнала моральних втрат, які виразилися у хвилюваннях внаслідок дорожньо транспортної пригоди, конфліктної ситуації в сім?ї з приводу пошкодження автомобіля, появи страху керування транспортними засобами після пригоди. З моменту пригоди вона перебуває в стресовому стані, має душевні страждання та пригнічений настрій. Вона змушена витрачати час на моральні зусилля, спрямовані на захист порушеного права та відновлювальний ремонт автомобіля. Внаслідок цього змінився звичайний спосіб її життя.
Суд приймає доводи позивача про те, що через пошкодження транспортного засобу у неї змінився звичайний ритм життя, оскільки вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідачем не спростовані факти наявності нематеріальних втрат, наведені позивачем. При цьому, суд вважає, що завдана позивачеві моральна шкода у контексті обставин, встановлених під час розгляду справи, не може бути компенсована лише відшкодуванням його матеріальних втрат.
За таких обставин суд вважає обґрунтованою позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди, яку суд оцінює в 3000,00 грн.
Вказаний розмір моральної шкоди на думку суду є адекватним завданій позивачеві шкоді та буде відповідати принципам розумності та справедливості, встановленим в статті 23 Цивільного кодексу України.
Висновки за результатами розгляду
Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини наявності матеріальної шкоди через втрату товарної вартості транспортного засобу, а також спричення позивачу моральної шкоди внаслідок ДТП, винуватцем якої є відповідач, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у виді втрати товарної вартості підтверджені матеріалами справи у розмірі 28 405,02 грн. та про стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. Позивач довела обґрунтованість вказаних заявлених позовних вимог.
Позовні вимоги в частині стягнення витрат на транспортування транспортного засобу суд вважає недоведеними.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 768,40 грн.
Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам позивача.
За правилами частини 2 та частини 3 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно положень частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Позивачем ОСОБА_1 були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5250,00 грн. згідно договору № 101/19 від 6 серпня 2019 року. Обсяг вже наданих послуг і виконаних робіт визначено в договорі № 101/19 від 6 серпня 2019 року, розрахунку та акті виконаних робіт від 6 лютого 2020 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 9 від 6 лютого 2020 року на суму 5250,00 грн. (а.с. 48-49,144,145,146).
Відповідачем клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не заявлялося. У відзиві на позов відповідач зазначив про неподання позивачем доказів понесення судових витрат на правничу допомогу та надання такої допомоги. Суд вказані доводи не приймає до уваги, оскільки позовна заява має містити лише попередній розрахунок судових витрат. А згідно частини 3 статті 134 попередній розрахунок судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Право зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем вказану обставину не доведено.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що вказані витрати на правничу допомогу пов?язані з розглядом справи, документально підтверджені, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, дій сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом, а тому вимоги про їх стягнення є обґрунтованими.
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на проведення оцінки вартості колісного транспортного засобу у розмірі 1500 грн., суд зазначає наступне.
Частиною 6 статті 139 ЦПК України, встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Вказані витрати відносяться до витрат, повязаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, і підлягають розподілу в порядку, визначеному частиною 2 та частиною 3 статті 141 ЦПК України.
Під час вирішення питання про стягнення витрат, понесених позивачем для виготовлення звіту про оцінку № 01-09/02 від 9 лютого 2019 року, суд приймає до уваги, що вказаний звіт було виготовлено на замовлення позивача.
Склад та розмір судових витрат, зокрема, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З огляду на те, що оцінка транспортного засобу проводилася одним і тим же суб?єктом оцінної діялності ФОП ОСОБА_3 як на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», так і на замовлення позивача, суд вважає, що здійснення повторної оцінки транспортного засобу для визначення його ринкової вартості та вартості відновлювального ремонту не можна вважати необхідними, а витрати на проведення такої оцінки неминучими, оскільки розмір шкоди від втрати товарної вартості можливо було встановити з врахуванням даних оцінки, проведеної 2 лютого 2019 року.
В зв?язку з наведеним, суд вважає, що витрати на проведення оцінки вартості колісного транспортного засобу у розмірі 1500 грн. не підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа,яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на транспортування транспортного засобу в розмірі 5000 гривень відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: квартира під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: квартира під номером АДРЕСА_2 .

Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», ідентифікаційний код 14360570, адреса місцезнаходження: будинок під номером 1Д, вулиця Грушевського, місто Київ.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук